Dílo Tomáše Špidlíka XXV.

© Česká provincie SJ, Praha 2019

© Refugium Velehrad-Roma, s.r.o., Olomouc 2019

Illustrations © Otmar Oliva

ISBN 978-80-7412-333-7 (tištěná kniha 2019)

ISBN 978-80-7412-336-8 (epub 2019)

ISBN 978-80-7412-337-5 (mobi 2019)

Z řeckých, latinských a francouzských textů

přeložili Juraj Franek, Irena Radová a Tomáš Jeniš

Odpovědný redaktor Pavel Ambros

Návrh obálky Tomáš Ježek

Sazbu písmem Liberation zhotovilo Refugium dtp

Vydalo nakladatelství Centra Aletti

Refugium Velehrad-Roma, s.r.o.

Křížkovského 4, 772 01 Olomouc

e-mail: refugium@refugium.cz

www.refugium.cz

jako svou 522. publikaci

Olomouc 2019

Cena 249 Kč (včetně DPH)

Tomáš Špidlík

Z pokladnice otců. Patristická čítanka na každý den

Úvodní slovo

Každý věřící je amen, které se stává oním nejradostnějším aleluja

Jsem utvářen tím, jaké úvahy rozvíjel můj otec a jak se modlila má matka.

Jsem plodem namáhavé dřiny svých předků.

Jsem vyústěním jejich snů, jejich neduhů, jejich uzdravení.

Jsem vyústěním jejich lásek, zápasů, dokonce i jejich kleteb a hříchů.

Jsem pokračováním jejich východů i západů slunce, jejich nelítostných zim, jejich nabuzených jar, jejich horkých letních dnů, jejich tichých podzimů.

Jsem jejich zrození i umírání.

Vědci hovořívali svého času – kdoví, jestli tomu tak ještě je – o dědičnosti, o chromozomech a genech. Tak se tím nezabývám. Jsem přesvědčen, že ve mně, v mém bytí a jednání je přítomno všechno, co prožívali, v čem neuspěli, kde vítězili ti, kdo žili přede mnou.

Má svoboda nese odstíny jejich svobody více či méně v sobě rozjasněné, zakalené či malebné.

Nechávám-li v sobě působit pohnutky vedoucí k volbě, i k oné poslední volbě, k onomu závěrečnému vzepětí miliónů lidí, nechávám se utvářet řetězcem, jenž má daleký počátek v Adamovi a sahá až do nynějška.

V příjemném teple mé svobody se klubou ze skořápek nespočetné projevy života, které mě předcházely.

Ne, ani člověk, ani svoboda nejsou ostrovem.

Křesťané přivádí na svět církev

To musí uznat každý člověk. A také církev.

Každý měl svého Adama a církev: Krista. Bůh mu nechal probodnout bok, z kterého vytryskla krev a voda, na pahorku, který se nazýval Lebka, zatímco oči Ukřižovaného ztěžkly, a tak mohl usnout na tři dny.

Když se probudil třetího dne, nový Adam se s církví zasnoubil a oplodnil ji svým Duchem.

Od té doby nelze spočítat děti církve. Rozšířily se po celém světě a po všechny věky.

Již od počátku si byly vědomy, že jsou novými Božími proroky a že jsou povolány naplnit zemi a nasměrovat ji k poslední době.

Jejich styl života byl pohoršlivý: jsou uvrženy za hranice individualismu, existující společenství postupně hyne a stává se v mnohých případech soukromým vlastnictvím. Zde mají hlásat evangelium, prožívat radostnou jednoduchost ze svědectví, štěstí v době pronásledování kvůli Ježíši, odpouštění nepřátelům.

Jeruzalémská obec věřících byla prvním zárodkem křesťanství.

Obec věřících žije z učení lásky. Vše je podřízeno lásce mezi bratry a jejich lásce vůči všem ostatním lidem.

Naslouchání slovu Božímu a užívání majetku, lámání chleba a ustanovování služeb, společný život v bratrství a pozvání k misiím: tato láska byla vzorem každého gesta a každého rozhodnutí.

Tím se stalo, že křesťané začali dávat církvi tvář. Ztvárněni církví vytvářeli církev.

Církev – naše matka, tak byla nazývána od počátku. Z dobrého důvodu hovoří známá italská spisovatelka o církvi jako našem dítěti. Koneckonců to říkal již sv. Pavel, když tvrdil, že křesťané budují církev.

Dějiny něčeho takového pokračují v rození a budování církve. To ukazuje tvořivost a zároveň odvahu vůči vší tíži lidského údělu, vůči vší průměrnosti a hříchu.

Jsou to dějiny vyhrocené na ostří nože.

Pokušení hledat slova odlišná od slova Božího.

Pokušení mít jiného mistra než Mistra Ježíše.

Pokušení moci jakéhokoli druhu.

Rosmini, Dostojevskij a Kierkegaard si to živě uvědomovali, tisícero nástrah, které církev musela překonat, aby se mohla přiblížit až k nám na dosah.

Její roucho je dnes poněkud otrhané, její tvář – chceme-li užít biblických obrazů – je očerněna a plná vrásek.

Ale stále je vlastnictvím Krista a Ducha Svatého.

Střeží i dnes, navzdory všemu, pravdu.

Ba dokonce nese v sobě nezměrné bohatství modlitby, meditace, kontemplace, svatosti. Milióny lidí se modlí, meditují, kontemplují, posvěcují se.

Jejich duchovní moudrost prohloubila slovo Boží a učinila z něj radostné porodní bolesti, s nimiž jsou spojeny hlava i srdce, rozvažování i životní zkušenost.

Zamilovali si poznání a poznali lásku, řekl by apoštol Pavel.

Skřítci na zádech obrů

Všechno je dnes zde přítomné. V nás.

Zátěží jsou nám hříchy církve.

Zátěží je především množství skrytých myšlenek, které poletují v našich srdcích: rozežírají svatost Ducha, Boha a svatost bratří, kteří jsou jím posvěcováni. Sžírají jejich víru, která se rodí v lásce Ducha.

Církev žije již více než dvacet století. Její dějiny proudí v naší krvi.

Jsme dědici této církve.

Nejsou to jen pocity, které v nás dlí jako dědictví, s kterým máme hospodařit.

Živě cítíme, že jsme tím, čím jsme, i z toho důvodu, že naši předkové byli takoví, jací byli.

Naše víra má také zabarvení jejich víry.

Naše naděje má sílu jejich naděje.

Naše láska má také mohutnost jejich lásky.

Naše svoboda nese odstíny jejich svobody více či méně v sobě rozjasněné, zakalené či malebné.

Musíme je poznávat, abychom lépe rozuměli sobě samým.

Musíme, jak se říkalo ve středověku, vystoupit na jejich záda, abychom viděli dále. Jsme jako trpaslíci, oni jsou skutečnými obry. Právě to je důvod, proč máme zapotřebí jejich záda.

Když prožívali slovo Boží, prosmýčili obzory Božích plánů spásy. Pravděpodobně vidíme dále než oni, ale je to díky nim.

To je zázrak křesťanské tradice. Znovu nás napojuje na pramen, na Slovo, zásobuje nás světlem a svědectvím našich předchůdců.

Mimo tradici budeme skutečně a s konečnou platností trpaslíky. Tradice – je-li vědomě přejímána ve své hodnověrnosti – dotváří ono zřetězení generací věřících, jejichž duchovní kvalita stále roste a vzrůstá.

Vědci studují, proč jsou velmi často děti větší než jejich otcové. V rovině křesťanského života toto nepůsobí nijakou těžkost: otcové živí děti zápasy své vlastní víry.

Obnova zkušenosti mladé církve

To je hlavní ospravedlnění, proč tato kniha vznikla. Nevrací se zpět z důvodů archeologických, ale vrací se zpět, abychom šli dále. Nejedná se zde o vyčkávání, které se živí opakováním toho, co v církvi je starobylé, nebo opakovaným konstatováním toho, co se jeví být v církvi už přezrálé. Chceme tím podnítit obnovu zkušenosti její mladosti.

Vracíme se nazpět, velmi hluboko nazpět: přímo se vracíme k dětství církve tím, že předkládáme nabídku k meditaci pro celý rok. Tou nabídkou jsou spisy otců.

Kdy začíná a kdy končí období otců?

Apoštolové a první učedníci měli tu výsadu, že se setkávali s Kristem osobně. Tito přímí posluchači vtěleného Slova si zaslouží přednost přede všemi.

Jsou to oni, kdo uchovávají, předávají slova Slova.

Období apoštolů a ostatních výjimečných svědků se uzavírá smrtí evangelisty Jana, a to na konci prvního století.

Ihned poté začíná tak zvaná doba patristická. Někteří otcové připomínají Jana nebo Petra. Jsou svědky jejich svědectví, které osobně zaplatili krví.

Neviděli Ježíše v tělesné podobě, ale nelitovali toho ze dvou důvodů.

První je vyložen v úvaze apoštola Pavla v Druhém listě Korinťanům: nestará se o to, aby poznal Krista podle těla; to, co pro něj má skutečnou cenu, je to, že díky Kristu a v Kristu jsme se stali novým stvořením smířeným s Otcem. To jediné je důležité: vroucnost Kristovy lásky, která činí naše srdce nepokojné (srv. 2Kor 2,4).

Druhý motiv spočívá ve zjištění, že zaslíbení Pána se uskutečňuje. Zaslíbení, které díky Duchu se zjevuje před všemi národy. Církev, která se zrodila v Jeruzalémě, se rozšiřuje do všech národů.

Od dob Abraháma po mnohá staletí Bůh připravoval vyvolený národ k přijetí Mesiáše. Přesto však, když se Mesiáš zjevil, větší část židovského národa jej odmítla. V církvi národů – to znamená církev pohanských národů – se odehrává něco zcela opačného. Půda, která se jevila jako připravená pro semeno Slova, vydává stonásobnou úrodu.

Zatímco běsní velká pronásledování, křesťanství proniká do helénského, římského, syrského a egyptského světa.

Křesťanské poselství se setkává a vchází do kontaktu s mentalitou lidu, s antickou kulturou, přitažlivými ideologiemi. Otázka vztahu mezi rozumem a vírou se vyhrocuje. Vedle řady pokusů přeložit věrně zjevené Slovo do filosofických kategorií a do dobových proudů jsou zjišťovány různé podoby narušení a nejednoznačnosti.

Z tohoto setkání vyrůstají diskuze nad základními otázkami kristologie a nauky o Trojici. Jsou psány manifesty, drobné spisy a apologetické traktáty. Jsou svolávány koncily.

Zdá se zcela nemožné sloučení těchto dvou světů, aniž by přitom došlo k deformaci nebo přinejmenším k dialogu mezi zcela opačnými vizemi, protikladnými životními styly. Ani církev toho není schopna. Na velkých koncilech, nicejském, efezském a chalcedonském, biskupové chrání jednotu víry a možnost evangelia a kultury se vzájemně inspirovat.

Tituly, které mají biskupové na těchto koncilech, jsou tytéž jako dnes: otcové.

Otcové církve jsou především biskupové, kteří brání pravověří. S nimi jsou spojeni stejným titulem křesťanští spisovatelé prvních století, svědci jednoty víry.

Častokrát se věnují psaní především proto, aby se pokusili najít řešení teoretických či praktických otázek, které zajímají jejich současníky.

Mnozí jindy komentují Písmo, někteří z nich jsou obdařeni precizní erudicí, většina z nich má ducha hluboké modlitby a ostře vyvinutý smysl pro přítomnou chvíli.

Tato poslední charakteristika se odráží především v homiliích pastýřů. Často se zdá, že spíše než učenci jsou mluvčími lidu, což se projevuje především při úvahách nad Slovem a nad měřítky, jež se mají klást na naši vlastní existenci. Sami sebe učinili nefalšovanými služebníky svých komunit, v nichž vyjadřují víru: víru, která hledá jako odpověď naprostou věrnost.

Mezi otci nenacházíme tedy teologii sériově vytvářenou, psanou od zeleného stolu, sterilní a nepoužitelnou, nebo – což je horší – poplatnou moci či takovou, která od Boha odvádí. Nacházíme teologii propálenou, promyšlenou a lidem pečlivě ověřenou. Autentická teologie lidu je autentickou teologií církve.

Pravděpodobně kvůli této své bezvýhradnosti sloužit Božímu lidu otcové nabyli tak mimořádný věhlas. Jejich slova si získala stejnou autoritu jako slova Písma. To základní spočívá v tom, že v jejich slovech může každý věřící poznat sám sebe.

Zlatým obdobím patristické literatury je 4. až 6. století. Formálně se za uzavření doby západních otců považuje smrt sv. Izidora Sevillského v roce 636 a za závěr epochy východních otců je považována smrt Jana Damašského v roce 749.

Jsme dílnou Boží

Četba patristických textů není vždy snadná. A nejednou se napoprvé zdá být až nepříjemná.

Vidění světa je velmi nerozvinuté, naivní. Některá pojednání o schopnostech člověka, o pěti smyslech a o struktuře těla smrtelně nudí. Genealogické posloupnosti ctností, nectnosti roztříděné na způsob dětské skládačky, to vše dráždí a může jít i na nervy. Komentáře ke zvyklostem a objasňování norem chování umí čtenáře rozzlobit, nebo jsou mu dnes spíše k smíchu.

Mohli bychom takto pokračovat, ba i sepsat tento úvod jako pojednání. Ale i tyto poznámky postačují k tomu, abychom nasměrovali způsob četby zde předkládané čítanky. Má být pomocí k tomu, abychom se vyhnuli povrchní četbě textů, které zde představujeme. Chceme dojít k jádru věci.

Toto jádro je bohaté a výživné. Vylíčení jejich předností by si žádalo mnohem rozsáhlejší prostor, mnohem větší než toto nezbytné uvedení. Bylo by možné v něm rozebrat hořkou slupku, která odvisí beztak od dané kultury a mentality doby.

O přednostech patristického přístupu jsme již něco málo řekli: hledání solidního vztahu rozumu a zjevení, smysl pro soudobé problémy a sdělení přístupná širokým lidovým vrstvám v tom nejširším a nejčinorodějším slova smyslu. Ty jsou přítomné v patristické teologii.

Pozastavme se však ještě u jiného hlediska. Otcové nikdy nesnili o vytvoření nějaké sumy, v níž by utřídili všechno, a ještě něco více, jak bylo někdy duchaplně poznamenáno.

Uspořádat do jakýchsi přihrádek viditelné a neviditelné, skutečnost stvořenou a nestvořenou tak, abychom dospěli k dokonalému verbálnímu propojení jako v křížovce, by vedlo jen k zablokování skutečného křesťanského vnímání. Takovýmto způsobem jej zmrazit a překroutit tím, že bychom popřeli celistvost a jednotný ráz, který je v něm přítomen, by vedlo k tomu, že zcela přehlédneme, že tyto skutečnosti existují společně ne díky nějakému filosofickému systému, ale jen tehdy, když se necháme hluboce vtáhnout do tajemství, které nelze jednoduše klasifikovat, dokonce je nezměrné a neproniknutelné. To, co můžeme, je zahlédnout jakési probleskování v dáli.

Zatímco si otcové nečinili nárok rozebrat a znovu složit celek jako takový, přece jen považovali tuto nevyčerpatelnou celistvost za podklad, z něhož je zapotřebí se dívat na každou jednotlivou součást lidského života, světa i Boha vůbec. Ať pojednávali o jakékoli věci, vždy ji vkládali do mnohem širšího horizontu vidění, z něhož odvozovali její absolutní význam.

Tímto výchozím bodem byl všeobecný plán spásy bez ohledu na dané filosofické názory či formy humanismu. Tento plán spásy otcové meditovali po celou dobu svého dalekosáhlého nasazení. Nejednalo se jim o to, aby vypracovali teologicky podloženou teoretickou platformu, která by zprostředkovala Boží způsob rozvažování. Jednalo se jim spíše o interpretaci toho, jaké postoje zaujímat v praxi.

„Můj Otec je až dosud činný, i já jsem činný.“ (Jan 5,17) Tato věta z Janova evangelia otcům otevírá perspektivu strhující dynamiky: vesmír a srdce každého člověka – nekonečně veliké a nekonečně malé – jsou jedinou dílnou, v které Otec a Slovo utváří nové stvoření. Stvoření plné blaženosti, slávy a velebení, v němž Bůh bude všechno ve všem. Již se nebude nazývat Bůh, ale Bůh s námi.

Nejkrásnější komentář bible je náš přítomný život

Tento Bůh nového stvoření je Bohem, který dnes koná a který byl činný v prvním stvoření.

A Slovo, podle jehož obrazu budeme proměněni, je totéž Slovo, které stálo v popředí při zrození vesmíru a které neustále v nás podněcuje zrození vnitřního člověka.

To je ono základní pozadí, do kterého otcové kladou jakoukoli otázku. V jeho základě nacházíme teologii sv. Pavla, která se odráží například v této známé větě sv. Augustina: „Tím, že Kristus je Slovem, totiž Slovem Božím, každá činnost Slova je pro nás slovem.“[1]

Dějiny jsou lidskou činností v tom, co činí Bůh. A Boží jednání je mnohotvárnost jeho slova: provokace a pobouření, povolání a zkouška.

Tak se navenek projevuje Boží chování, jakási Boží fyziognomie, v existenci každého a existenci všehomíra. A tak nám Bůh potvrzuje Písmo, které je knihou, v níž slova jsou vtělením Slova vstupujícího do světa.

Pro otce je knihou příroda, knihou jsou i dějiny a knihou je i bible. Nejsou to pro ně tři rozdílné knihy, ale jediná kniha zjevení. Jeho prostřednictvím je objasňováno jedinečné Boží působení. Výsledek závisí i na projevené vstřícnosti lidského srdce. „V srdci každého křesťana je Slovo Boží. Hloubí v této zemi studny, aby z nich vytryskly prameny živé vody,“[2] říká Origenes.

Četba bible není ani jen činností vzdělanců, ani jen příležitostí pro zbožné povznesení duše. Je přijetím nabídky Slova, které hloubí zdroje spásy. Svatý Jeroným tvrdí: „Modlíš se? Hovoř s Ženichem. Čteš? Je to on, kdo k tobě hovoří.“[3] Je to Ženich, Kristus, který se spojuje s tím, kdo se modlí a čte. Vytrhává jej ze samoty pouště a uvádí jej do svého domu těmito slovy: „Pojď se radovat se svým pánem.“ (Mt 25,21)

Je pravdou, že otcové neměli k ruce kriticko-vědecké nástroje, které máme dnes a které máme nejen právo, ale i povinnost užívat. Ale jejich duchovní četba bible, četba chápaná jako spásná událost, jako uvedení do Světla, jako přistoupení do hlubšího spojení s tím, kdo oživuje, to vše nás učí, abychom nepřehlíželi dvě nebezpečí.

Z jedné strany je to vyprahlost jisté podoby současné biblické exegeze, která nabízí – nebo se domnívá, že předkládá – exaktnost na úkor životanosného poselství.

Z druhé strany existuje nebezpečí subjektivismu, který převádí četbu Písma na pouhou virtuozitu, zajímající se jen o doteky emocí v lidské psychice a dávající věřícímu dojmy plné přitažlivosti, jak uskutečňovat pravdu v lásce, aniž by mu zároveň dala lásku k pravdě, a tím méně pravdu jako takovou.

Otcové se domnívají, že četba bible není pouze intelektuální činnost, ale že je učenlivostí vůči Duchu. Řehoř Divotvůrce píše: „Ať už někdo vyslovuje proroctví nebo mu někdo naslouchá, potřebuje milost. Nikdo nemůže pochopit proroky, jestliže mu není dán prorocký Duch chápat jejich slova. Písmo však říká, že pouze ten, kdo zavírá, může také otevírat. Je to božské Slovo, které otevírá to, co je uzavřené, jen ono je schopno otevřít cestu k porozumění tajemství.“[4]

Otcové navíc zvažují další aspekt: četba bible je součástí každodennosti, a v ní je třeba učení Písma uvádět v život. Například Řehoř Veliký říká na začátku svého výkladu knihy Job: „Kdo hovoří o Bohu, musí mít starost o to, aby poučil ty, kteří mu naslouchají, a co pro jeho posluchače bude nejlepší.“[5]

Otcové ve své konečné úvaze nad tím, co je nejlepším biblickým komentářem, hovoří o samotném životě věřících.

Co pomíjí a co zůstává

Úvod nedává jinou možnost než jen načrtnout obecné rysy. A jeho závěrečné vyznění nemůže být ničím jiným než přáním, a to přáním trojím.

Lze si jen přát, aby čtenář objevil, že myšlení a svědectví otců je obsaženo ve svém původu, podobně jako je přítomno v původu celé církve.

Dále je možné si přát, aby každý čtenář postoupil od četby otců k četbě Písma: velikáni nám slouží jen jako opora, abychom hlouběji nahlíželi do Starého a Nového zákona.

A konečně si přejeme, aby se každý čtenář učil od otců, že bible je kniha života a že celý život je učednictvím ve škole Slova. Vždyť lidská slova – a to platí i o slovech exegeze – pomíjí, jako pomíjí všechny naše zápasy, jimiž dospíváme k našemu amen, totiž že jsme věřícími, kteří žijí svoji víru v nepodmíněné poslušnosti vůli Otce. Na konci časů zůstane před Otcem pouze věčné Slovo, oslavený Kristus, a amen, které je proměněno v aleluja.

1 [Nam quia ipse Christus Verbum Dei est, etiam factum Verbi, verbum nobis est.]; AUGUSTIN, In Joannis Evangelium, 24,2, in PL 35,1593 (pozn. redakce).

2 ORIGENES, Homilia in Canticum canticorum, 2,9–10; italsky Commento al Cantico dei cantici, M. Simonetti (ed.), Città Nuova Editrice, Roma 1997, s. 228 (pozn. redakce).

3 [Oras, loqueris ad Sponsum: legis, ille tibi loquitur.]; JERONÝM, Epistolae, 22,25, in PL 22,411; italsky Le lettere, S. Cola, (ed.), I, Città Nuova, Roma 1962, s. 202 (pozn. redakce).

4 ŘEHOŘ DIVOTVŮRCE, Oratio prosphonetica ac panegyrica in Originem, 15, in PG 10,1093d–1096a (in SC 148, s. 170) (pozn. redakce).

5 [Quisquis de Deo loquitur, curet necesse est ut quidquid audientium mores instruit, rimetur.]; ŘEHOŘ VELIKÝ, Moralia in Job, 2, in PL 75,513a (in SC 32bis, s. 122) (pozn. redakce).

Leden

Život, má první láska

1. leden

Žít tak, abychom se stali podobnými Bohu

Origenes, O počátcích

Nejvyšším dobrem, k němuž spěje veškerá rozumná příroda a které je rovněž nazýváno završením všeho, je podle definice mnoha filosofů stát se co nejpodobnějšími Bohu. Nemyslím si však, že na to přišli sami, spíše to převzali z božských knih. Právě na to jako první poukazuje Mojžíš ve svém vyprávění o prvním stvoření člověka: „Učiňme člověka ke svému obrazu, podle naší podoby.“ (Gn 1,26) A pak dodává: „Bůh stvořil člověka ke svému obrazu, k obrazu Božímu ho stvořil; stvořil je jako muže a ženu.“ (Gn 1,27)

To, že řekl „stvořil ho k obrazu Božímu“, nezmínil však podobnost, neznamená nic jiného, než že ve stvoření se člověku dostala důstojnost obrazu, ale dokonalost podobnosti byla zachována jako cíl. Člověk jí totiž musí dosahovat usilovným napodobováním Boha vlastními skutky. Možnost dokonalosti mu byla dána hned od začátku prostřednictvím důstojnosti obrazu. Na konci pak člověk skrze skutky dosáhne pro sebe dokonalé podobnosti.

Takový stav věcí jasněji a nepochybněji vysvětluje apoštol Jan takto: „Milovaní, už teď jsme Boží děti. Ale čím budeme, není ještě zřejmé. Víme však, že až on se ukáže, budeme mu podobní, a proto ho budeme vidět tak, jak je.“ (1Jan 3,2)

Tím jistojistě myslel, že je třeba doufat jak v konec všeho, jenž je mu zatím podle vlastních slov neznámý, tak v podobnost s Bohem, jež bude dána podle dokonalosti našich zásluh. Od podobnosti se přejde ke sjednocení, protože při konečném zúčtování neboli na konci bude „Bůh všechno ve všem“ (1Kor 15,28).

ORIGENES, De principiis, 3,6,1, in PG 11,333b–334a.

2. leden

Křesťan se skládá z těla, duše a Ducha Svatého

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Bůh bude oslavován ve svém stvoření, protože je připodobnil svému Synu. Vždyť člověk – nikoliv jen jeho část – vzniká rukama Otce prostřednictvím Syna a Ducha k podobě Boží.

Duše a duch pak mohou být součástí člověka, nikoliv však člověk sám. Dokonalý člověk je spojením a sjednocením duše, přijímající Otcova Ducha, a přimíšeného těla, stvořeného k obrazu Božímu. Když se Duch sjednotí s duší a tělem, vzniká duchovní člověk, dokonalý člověk, člověk k obrazu Božímu a podobnosti s Bohem.

Naproti tomu když duši chybí Duch, takový člověk je pak jen duševní, a protože zůstal tělesný, bude nedokonalý. Ve svém těle má sice obraz Boží, nepřijímá však prostřednictvím Ducha podobnost s Bohem.

Podobnost je dána pouze skrze Ducha.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 5,6,1, in PG 7,1136d–1137a,1138a.

3. leden

Bůh nás nepotřebuje, ale má potřebu zahrnovat nás dary

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Bůh tedy stvořil na počátku Adama ne proto, že by potřeboval člověka, ale proto, aby měl někoho, koho by zahrnul svým dobrodiním.

A nenařídil nám jej následovat, protože by potřeboval naši službu. Zajistil nám tím ovšem spásu. Následovat Spasitele totiž znamená mít podíl na spáse a následovat světlo znamená přijímat světlo.

Ti, kteří jsou ve světle, totiž sami ono světlo neosvětlují, ale jsou jím osvětlováni a ozařováni, sami mu rozhodně nic neposkytují, ale přijímají dobrodiní, když jsou světlem osvětlováni.

Taktéž sloužit Bohu neznamená dávat Bohu nějaký dar, Bůh nepotřebuje naši oddanost. To naopak on obdarovává své poslušné služebníky životem, bezúhonností a věčnou slávou. Prokazuje dobrodiní za službu i za oddané následování, sám však žádné dobrodiní nepřijímá, protože je bohatý, dokonalý, nemá nedostatku.

Bůh proto žádá po člověku službu, aby ve své lásce a soucitu mohl poskytnout dobrodiní těm, kdo mu vytrvale slouží. Čím méně Bůh cokoliv potřebuje, tím více člověk potřebuje být s ním ve společenství. Sláva člověka totiž spočívá ve vytrvalé službě Bohu.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 4,14,1, in PG 7,1010a–c.

4. leden

Kapku po kapce s mlékem od Boha

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Možná se někdo zeptá: „Proč Bůh nestvořil již na počátku dokonalého člověka?“

Jako je matka schopna dát nemluvněti řádnou stravu, ono však zatím nedokáže pozřít nic pevnějšího, právě tak Bůh mohl učinit člověka od začátku dokonalým, člověk však nebyl s to onu dokonalost přijmout. Vždyť byl sám nemluvnětem.

Proto také náš Pán v oněch posledních časech, kdy v sobě vše shrnoval, přišel k nám, nikoliv jak on sám mohl, ale v takové podobě, v níž jsme byli schopni na něj hledět.

Mohl přijít ve své nepopsatelné kráse, ale my bychom nebyli schopni unést velikost jeho slávy.

Proto on, který byl dokonalým chlebem Otce, se poskytl nám jakožto nemluvňatům coby mléko. To bylo tehdy, když přišel jako člověk, abychom – obrazně řečeno – živeni prsem jeho těla a tímto kojením uvyklí pojímat a nasávat Slovo Boží dokázali v sobě udržet toho, jenž je chlebem nesmrtelnosti, tedy Ducha Otce.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 4,38,1, in PG 7,1105a–1106b.

5. leden

Člověk, jenž je svědectvím neznámého

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Když pozorujeme moudrost Tvůrce, která se v nás zjevuje, jsme naplněni obdivem.

Žasneme nad rozličnými funkcemi smyslových orgánů, jež mají sídlo v jediném mozku, kterému přinášejí zpět nejrůznější vjemy – zrakové, sluchové, čichové, chuťové nebo dotykové. Obdivujeme užitečnost všech částí těla, těch viditelných i těch skrytých. Paměť pojímá velké množství různých událostí, aniž by je spletla dohromady. Ať již něco přijala dávno, nebo nedávno, udržuje a vyvolává celistvé vzpomínky. Množství vědomostí se navzájem nesváří, nýbrž každá se objevuje ve vhodný čas.

Kdykoliv pozorně nahlížíme tyto a podobné věci, voláme s prorokem: „Podivuhodná je pro mě tvá znalost, vznešená a nepochopitelná.“ (Žl 139,6)

Vždyť jaká řeč je dostatečná na to, aby uchopila něco z harmonie, kterou zjevuje tělo, nebo z moudrosti, kterou pozorujeme v duši? Ačkoliv o tom napsali mnohé Hippokrates a Galén, také pak Platon, Xenofon, Aristoteles, Theofrastos a bezčetní další, přemnohé ještě zůstává nevyřčeno. Co vzešlo z moudrosti Boží, to lidská mysl uchopit nemůže.

Proto také prorok opěvoval pouze to, čemu rozuměl – nebyl sice schopen postihnout všechny divy v nás a otevřeně uznal svou porážku, ale domníval se, že i takové vyznání postačí na důstojný chvalozpěv.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,81–82, in PG 83,953b–d (in SC 57/1, s. 252–253).

6. leden

Malý velký král

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

V tomto životě řemeslníci zhotovují nástroje účelně a se zřetelem k jejich použití. Stejně tak si počíná nejlepší Řemeslník, který propůjčil naší přirozenosti schopnosti vhodné ke kralování.

Připravil ji k výkonu moci královské samotnou podobou těla i výsadami, které náleží duši. Duše je královská a povznesená – to se jasně ukazuje v tom, že je na hony vzdálena nevzdělané nízkosti, nemá pána, je svobodná a rozhoduje se jako samovládce na základě vlastní vůle. A kdo jiný než král má tyto danosti? K již vyřčenému přistupuje také to, že naše přirozenost je obrazem té Přirozenosti, která vládne nade vším. To neznamená nic jiného, než že naše přirozenost byla utvořena ke kralování.

Když umělci zobrazují vladaře, podle lidských zvyklostí znázorňují jejich individuální rysy a purpurovým šatem odkazují na jejich královskou hodnost, takže i obraz krále můžeme nazvat stejným jménem, tedy král.

Stejně tak se to má s lidskou přirozeností, která byla utvořena k tomu, aby kralovala nad ostatními – protože je podobná Králi všeho, je jakýmsi jeho oduševnělým obrazem, který s ním sdílí jako se svým Vzorem důstojnost i jméno.

Naše přirozenost není oděna v purpuru a svou důstojnost nenaznačuje žezlem a diadémem – vždyť tyto odznaky královské moci nemá ani její vzor! Místo nachové róby se halí ve ctnost, která je pro krále oděvem nejdůstojnějším, a místo královského diadému je korunována věncem spravedlnosti, takže lidská přirozenost ve všem zjevuje svou královskou důstojnost tím, že důsledně kopíruje krásu svého Vzoru.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 4,1, in PG 44,136b–d.

7. leden

Tajemství uvnitř nás

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Apoštol se ptá: „Neboť kdo pochopí myšlení Páně?“ (Řím 11,34) Já se mimoto také ptám: Kdo dobře prozkoumal svou vlastní mysl?

Někteří lidé se domnívají, že dokážou pochopit přirozenost Boha. Ať řeknou, zda důkladně poznali sebe sama! Poznali přirozenost své vlastní mysli?

Nalezl jsem řešení této obtíže, když jsem se uchýlil k samotnému slovu Boha, které praví: „Učiňme člověka ke svému obrazu, podle naší podoby.“ (Gn 1,26)

Obraz je věrným obrazem pouze tehdy, když se neodlišuje od svého vzoru ani v jedné z jeho charakteristických vlastností. Pokud by v nějakém aspektu nebyl shodný se svým vzorem, v tomto ohledu nebude ani jeho obrazem. Ovšem jednou z charakteristických vlastností, kterou nahlížíme u Boží přirozenosti, je zajisté nepochopitelnost její podstaty. Podobnost obrazu a vzoru je nutně zachována i v tomto ohledu.

Pokud by přirozenost obrazu byla pochopitelná, ale přirozenost vzoru by byla nade vše chápání, pak by tento zjevný rozpor dokládal, že obraz není věrným obrazem.

Protože se však přirozenost naší mysli, která je v souladu s obrazem Stvořitele, vzpírá poznání, přesně tím odpovídá svému vyššímu vzoru. Naše přirozenost tedy prostřednictvím své vlastní nepoznatelnosti zrcadlí nepochopitelnou přirozenost Boha.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 11,2–4, in PG 44,153d–156b.

8. leden

Člověk se dvěma tvářemi

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Naše nerozumné vášně mají původ v příbuznosti s nerozumnou přirozeností.

Domnívám se, že z tohoto počátku jako z nějakého překypujícího zřídla vyvěrají v lidském životě všechny vášně, které se dále valí jako přívalová vlna. Dokladem těchto slov je podobnost těch vášní, jež se objevují u nás stejně jako u zvířat. Není totiž vůbec možné, aby lidská přirozenost, která je utvořena podle božského vzoru, dosvědčovala svůj původ tím, že je náchylná k vášním. Zvířata ovšem přišla na tento svět dříve a člověk má z tohoto důvodu částečný podíl na jejich přirozenosti – tím mám na mysli způsob plození – a spolu s ním pak přijal i ostatní vášně, u kterých můžeme pozorovat stejnou přirozenost.

Podobnost člověka a Boha se jistě nezakládá na hněvu a vyšší přirozenost také neoplývá rozkoší, zbabělostí, nerozvážnou smělostí, hrabivostí nebo nepřítomností pokory. Všechny tyto vlastnosti jsou zcela vzdáleny božské povaze.

Tyto charakterové rysy si tedy lidská přirozenost přinesla ze své nerozumové, zvířecí části. Nerozumná zvířata prostřednictvím nich zabezpečují své přežití, a když se tyto pudy přenesly do lidského života, staly se vášněmi.

Nyní ať mi je dovoleno slovem vytesat lidskou sochu dle návodu jednoho podivuhodného druhu sochařství. Na sochách lze někdy vidět podvojné tvary – např. dvě tváře vytesané na jedné hlavě –, které vytvářejí zanícení umělci k údivu náhodně příchozích.

Zdá se mi, že také člověk s sebou nese dvojí podobnost vůči dvěma protikladům. Je utvořen tak, že se božskou částí své mysli vztahuje k božské kráse; pudy a vášněmi dokazuje příbuznost s tou zvířecí.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 18,1–3, in PG 44,192a–d.

9. leden

Bylo by lepší nenarodit se?

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Homér nazývá člověka slabým a ubohým (HOMÉR, Odysseia, 18,310). Theognis z Megar, který působil na Sicílii, volá: „Pro smrtelníka je největším dobrem ze všech nenarodit se a nikdy nespatřit paprsky zářícího slunce. Pokud je už ale naživu, pak je nejlepší co nejrychleji projít branami podsvětí.“ (THEOGNIS, 11,425–427)

S těmito názory souzní také jamby Euripidovy tragédie: „Měli bychom se sejít a oplakávat toho, jenž se zrodil, protože se mu dostává velkého zla, a naopak když zemře a trápení ustanou, měli bychom se radovat a při jeho vynášení z domu do hrobu slavit.“ (EURIPIDES, Fragment, 449)

Herodotos uvádí, že Solon Athénský, ten zákonodárce, řekl Kroisovi: „Kroise, lidský život je dílem náhody.“ (HERODOTOS, Dějiny, 1,32)

Pythagoras a Platon popisují jakýsi zástup nevtělených duší a říkají, že jsou posílány zpět do těl jako trest za spáchání nějakého hříchu (PLATON, Faidón, 81a–82a). Proto také v dialogu Kratylos Platon nazývá tělo (řec. σῶμα) hrobem (řec. σῆμα), jako by v něm byla duše pohřbena (PLATON, Kratylos, 400b–e).

Na tato slova ovšem Platon zapomněl, protože ve třetí knize Ústavy uvádí opak a říká, že péče o tělo je nutná kvůli harmonii duše (PLATON, Ústava, 410c).

Je tedy jasné, jak si filosofové protiřečí. My naproti tomu můžeme ukázat, jak velkou sílu má učení proroků a apoštolů.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,11–14.16, in PG 83,928b–d,929a (in SC 57/1, s. 229–230).

10. leden

Už neříkej: „Je to osud“

Jan Zlatoústý, Kázání o dokonalé lásce

Řídíme se svobodnou vůlí a nepodléháme – jak se domnívají někteří – předem stanovenému osudu.

Proto Bůh slíbil království a pohrozil trestem. Takto by to nezařídil pro ty, které poutá sudba. Pokud by nad námi vládla pouta osudu, neustanovil by zákony a nepředal by nám morální naučení.

Jsme však svobodní, jsme pány našeho vlastního rozhodování. Špatnými se stáváme leností a dobrými pílí. Proto Bůh připravil tyto léky – totiž strach z trestu a naději na království –, aby nás jimi učil lásce k moudrosti.

Naše záležitosti neřídí ani osud, ani náhoda, ani náš rod, ani běh hvězd. To je jasné nejenom z toho, co bylo již řečeno, nýbrž také z toho, co my sami děláme.

Pokud uznáme, že všechno se děje mimo nás a nikoliv ze svobodné vůle lidí, proč dáváš bičovat sluhu, který něco ukradl? Proč ženeš před soud ženu, která se dopustila cizoložství? Proč se stydíš, když pácháš nemravnosti? Proč nepřijímáš klevety s klidnou myslí? Když tě někdo nazve cizoložníkem, smilníkem, ožralou anebo ještě nějak jinak, řveš, že tě uráží. Pokud nehřešíš ze své vlastní vůle, tak nic z toho, co se stane, nezavdává důvod k výtce a nic z toho, co se řekne, není důvodem pro urážku.

Viníkům neodpouštíš. Sám se stydíš, když konáš něco špatného. Snažíš se to také skrýt – a ty, kteří ti to vyčítají, považuješ za nestydaté. Tím vším potvrzuješ, že naše životy nejsou svázané osudem, ale vyznačují se svobodou volby.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homilia de perfecta caritate, 3, in PG 56,282.

11. leden

Život je sen s tolika zvraty

Filon Alexandrijský, O snech

Abych to vyložil zcela nepokrytě, lidský život je sen.

Ve snových obrazech vidíme, a přitom nevidíme, slyšíme, a přitom neslyšíme, ochutnáváme, a přitom neochutnáváme, hmatáme, a přitom nehmatáme, mluvíme, a přitom nemluvíme, kráčíme, a přitom nekráčíme. Zdá se nám, že se pohybujeme nebo stojíme, ovšem ve skutečnosti se nic takového neděje. Jsou to pouze prázdné obsahy mysli, kterým ve skutečnosti nic neodpovídá – mysli, která zobrazuje a znázorňuje neskutečné věci jako skutečné.

A právě v tomto smyslu jsou představy bdělých lidí podobné snům. Přicházejí a odcházejí, objevují se a zase mizí, odlétají dříve, než je můžeme důkladně uchopit.

Není pak snem také vše, co se vztahuje k tělu? Nemá krása jepičí život a nepodléhá zkáze dříve, než rozkvete? Není zdraví nestálé? Nečíhají na ně choroby? Není síla snadno zničena nemocemi, které jsou způsobeny nesčetnými příčinami? Není ostrost našich smyslů rychle otupena zablokováním průchodu tělesných tekutin?

I pokud jde o věci mimo nás, kdo by si nebyl vědom toho, že jsou zcela nejisté? Obrovské bohatství se často rozplynulo za jediný den. Nesčetně bylo těch, kteří nejdříve v prvních řadách požívali nejvyšších poct, a pak upadli do nemilosti, ať již zde byla příčinou nedbalost, nebo neznalost. Králové byli zbaveni největších hodností v jediném okamžiku.

Pokud je tedy život plný takového zmatku, pokud postrádá řád, pokud je navíc plný nejistoty, pak je nutné, aby politik jako nějaký znalec snů posoudil každodenní sny a představy těch, kteří se domnívají, že bdí, a aby za použití pravděpodobných odhadů a přesvědčivých důvodů lépe postřehl každou jednotlivost, totiž že toto je krásné, tamto zase ošklivé, toto je dobré, tamto špatné, toto je spravedlivé a jeho opak je nespravedlivý a tak dále ve všech ostatních případech – toto je rozvaha, odvaha, zbožnost, posvátnost, vhodnost, užitečnost, tamto naopak neužitečnost, nerozumnost, nízkost, bezbožnost, znesvěcení, nevhodnost, škodlivost a sebeláska.

Navíc pokud něco není tvé, neprahni po tom. Pokud je to tvé, užívej, ale nezneužívej! Pokud máš mnoho, poděl se! Krása bohatství se neskrývá v měšci, ale v pomoci těm, kteří to potřebují. Pokud máš málo, nezáviď bohatým! Nad pomlouvačným chudákem se sotva někdo smiluje. Máš dobrou pověst? Skládají ti lidé pocty? Pak se nechvástej! Jsi chuďas z nepřízně osudu? Neklesej na mysli! Je všechno tak, jak si usmyslíš? Pozor na změnu! Často se ti stane, že zakopneš? Pak můžeš mít naději na zlepšení, protože změny v lidském životě směřují z jednoho opaku do druhého.

FILON ALEXANDRIJSKÝ, De Iosepho, 126–145; srv. Thesaurus Patrum, VII, s. 4155–4157.

12. leden

Pokud hledáš dlouhý život

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Augustin řekl: „Buď bude špatný člověk žít proto, aby se napravil, anebo aby se skrze něj vykonalo dobro.“

Jeroným řekl: „Krátkost života je trestem za lidské prohřešky. Z celé duše měj v nenávisti a odsuzuj to, co svět miluje. Buď mrtvý světu a svět tobě. Za života pohrdej tím, co po smrti nebudeš moci vlastnit.“

Izidor řekl: „Pouze za tohoto života je možné konat dobro. Vždyť v budoucnosti se již neočekává vykonání dobra, ale odměna za zásluhy. Kdo uvažuje nad délkou zdejšího života ne ze svého pohledu, ale z konce, tak chápe, jak je ubohý a krátký. Člověk musí zemřít pro svět ve svém těle, aby v duši nezemřel pro Krista.“

„Pokud hledáš dlouhý život, musíš hledat takový život, který je v souladu s Kristem, to jest život věčný. Jeden je živý život, druhý život je pouze smrtelný.“

„Je velmi nejistá znalost nadcházejícího konce; umíráme, když to nečekáme. Proto by si měl každý pospíšit, aby se oprostil od vlastní nepravosti a jeho život tak neskončil v provinění. Ty, které ďábel během života popouzí k neřestem, ty vzápětí po smrti usilovně vleče na mučení.“

„Nic není na dlouho, nic není tak trvalé, aby to neskončilo v okamžiku.“

Cyprián řekl: „Ten, kdo doufá ve věčnost od Boha, ten již nepočítá pozemský čas.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 79 (80,9–10.12–14.17.20.23.25), in PL 88,713d–715a (in SC 86, s. 300–306).

13. leden

Nechal nás Pán samotné, poté co nám poručil plavit se?

Augustin, Kázání na Matoušovo evangelium

Ve všem, co učinil, nám Pán připomíná, jak zde máme žít. Není člověka, aby nebyl v tomto světě poutníkem. Ačkoliv ne všichni touží po návratu do vlasti.

Během této cesty snášíme vlnobití a bouře. Hlavní však je, abychom byli na lodi. Protože ačkoliv na lodi číhají nebezpečí, bez lodi čeká jistá smrt. Ať už má totiž plavec v moři jakkoliv silné paže, jednou jej velikost oceánu přemůže, pohltí a potopí. Je proto důležité být na lodi, tedy aby nás neslo dřevo, abychom měli sílu takto přeplout moře.

Toto dřevo, které nese naši slabost, je Pánův kříž. V něm jsme označeni a on nás chrání před utopením v tomto světě. Zakoušíme vlnobití, ale on je Bůh, který nám pomáhá.

To, že opustil davy a sám vystoupal na horu, aby se modlil, znamená, že ona hora jsou nebeské výšiny.

Apoštol říká, že když Pán opustil zástupy, vystoupil na nebe a tam za nás oroduje. Takový je význam slov „když opustil davy, vystoupil na horu, aby se modlil“. Hlava církve je nahoře, aby ji ostatní údy následovaly. Jestliže se tedy za nás přimlouvá, modlí se jakoby na vrcholku hory, ve výšině nad veškerým stvořením. Mezitím loď nesoucí učedníky, tj. církev, se zmítá a otřásá bouřemi pokušení. A proti ní neustává nápor větru, tedy vzdorující ďábel. A ten se snaží klást překážky, aby nedošla klidu.

Ale větší je ten, který se za nás přimlouvá. Copak ten, který dává plavcům, aby dorazili do přístavu, opustí svou církev a nepřivede ji ke klidu?

AUGUSTIN, Sermones de Scripturis, 75,2–3, in PL 38,475–476.

14. leden

Dopřej si chvíli, pak se vydej na cestu

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

„Blaze tomu, kdo nechodí, jak mu radí bezbožní, nepostává na cestě, kudy chodí hříšní.“ (Žl 1,1)

Život se jistě nazývá cestou proto, že každý, kdo se zrodil, pospíchá do jeho konečného cíle.

Vítr svou vlastní mocí žene do přístavů i ty, kteří na lodích spí. Pohyb lodě je pohání do cíle, ačkoliv oni sami to nevnímají. Stejně tak jsme na tom i my. Čas našeho života uplývá a každý z nás je hnán jakýmsi soustavným pohybem a neumdlévajícím a nepozorovatelným během ke konci, jenž je nám společný. Spíš? Čas ti stejně utíká. Bdíš a jsi zaneprázdněn myšlenkami? Život se stravuje, i když si to neuvědomujeme.

Všichni lidé běží jakýsi běh, jsou hnáni ke stejnému cíli. Proto jsme všichni na cestě a takhle snad pochopíš význam a smysl slova cesta.

V tomto životě jsi poutník. Všechno přecházíš, všechno necháváš za sebou.

Na cestě jsi spatřil rostlinu nebo trávu, vodu nebo cokoliv jiného, co právě stálo za zhlédnutí. Trochu tě to potěšilo, a pak jsi šel dál.

A znovu ti přišly do cesty kameny, rokliny, skaliska, úpatí hor a jejich vrcholky a pak divá zvířata, hadi, houští a jiné překážky. Trochu tě to polekalo, a pak jsi šel dál.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,4, in PG 29,220c–221a.

15. leden

Než loďka ztroskotá

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Když se vášně a zlovolné jednání v duši hluboce zakoření a posílí během času, je těžké nebo zcela nemožné duši vyléčit, protože se ze zvyku stane téměř druhá přirozenost.

Je tedy vhodné modlit se, abychom se zlem vůbec nepřišli do styku. Druhá možnost je následující: Ihned potom, co jsme vystaveni pokušení, utíkat před ním jako před otráveným šípem v souladu s tím, co Šalomoun napsal o zlé ženě: „Neohlížej se po ní svým zrakem, jdi jí z cesty! Rychle!“ (Př 9,18 /Septuaginta/)

Ano, vím, že někteří lidé již v mládí propadli vášním těla a setrvávají v hříchu až do stáří, protože si na konání zla zvykli. Každý den vstřebávají slastnou hanebnost a podobají se prasatům, která se válejí v bahně a pořád na sebe lepí špínu.

Blažený je tedy ten, kdo nepřechovává ve svých myšlenkách špatnost. Pokud tě ale Nepřítel přelstil a přijal jsi do své duše bezbožné úmysly, nesetrvávej v hříchu!

Dej si pozor, abys neutonul! Jestli tě již tíží hřích, jestli se na tebe sesypal prach bohatství, jestli lpění na věcech světských stahuje tvého ducha do hlubiny, pak odhoď to tíživé břímě dříve, než upadneš do úplného zatracení. Než se loďka potopí, následuj příkladu námořníků a odhoď pryč ty statky, které nebyly nabyty zaslouženě.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,6, in PG 29,224c–225a.

16. leden

Je možné, že smrt neděsí?

Augustin, Kázání na slova žalmu 126/125: Kdo sejí v slzách, žnout budou s jásotem

Jaký je tento život, který máme tak v lásce? Je to toužení, obavy, doufání, zklamání, soužení, choroby, opravdový smutek, klamná radost, modlení a strach z pokušení. Jaký je to život? Ani ta největší výmluvnost by nedokázala popsat jeho žal. A přesto jej milujeme.

A jaký je onen život? Nebudu jej popisovat příliš dlouho: „Chci zpívat Hospodinu, pokud žiji, opěvovat chci svého Boha, dokud budu.“ (Žl 104,33; popř. Žl 146,2)

Milovníci věčného života byli mučedníci, proto snesli smrt. Zdejší život je, mí bratři, i přes svou ošklivost a žalostnost tak líbezný, tak sladký, že by jím mučedníci nedokázali pohrdnout pro pravdu a pro věčný život, pokud by je nepodporoval ten, kdo jim ono zhrdnutí životem přikázal.

Kdo pohrdá smrtí kvůli lásce Boží, nemůže to nijak dokázat bez Boží pomoci.

Ty ovšem smrtí pohrdáš, život věčný miluješ a toužíš po něm. Ale „šťastný, komu pomáhá Bůh Jakubův, kdo doufá v Hospodina, svého Boha“ (Žl 146,5). Zbav se takového pomocníka, a nebudeš nic jiného než odpadlík.

AUGUSTIN, Sermones, 31,27, in Miscellanea Agostiniana, I, s. 560–562.

17. leden

Když duše trpí závratěmi

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Jsou dvě cesty a každá vede opačným směrem. Jedna je široká a prostranná, druhá zase úzká a sevřená. Jsou také dva průvodci a oba se snaží poutníky získat na svou stranu.

Když se stane chlapec mužem a utřídí si myšlenky, zdá se mu, že vidí svůj život rozštěpený na dvě části – ctnost a špatnost. Často pak upíná zrak své duše na obě strany a posuzuje charakteristické znaky, které těmto cestám náležejí.

Život hříšníků odhaluje všechny požitky přítomného věku, život spravedlivých zjevuje pouze dobra toho věku, který teprve nadejde.

Cesta těch, kteří jsou zachráněni, slibuje tolik budoucích dober, kolik poskytuje přítomný okamžik strastí a námah. Slastný a nezřízený život naopak poskytuje radost nikoliv očekávanou v budoucnu, nýbrž přítomnou již nyní.

Proto celá duše trpí závratí a přešlapuje od jedné myšlenky ke druhé – kdykoliv přemítá nad věčností, volí ctnost, když však pohlédne na věci přítomné, vybírá si slast.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,5, in PG 29,221c–224b.

18. leden

Klepání na tvé srdce

Augustin, Výklad na Žalmy

„Hříšník se chlubí svou náruživostí.“ (Žl 10,3) Vždyť jsou potěšením ty věci, v nichž není třeba bát se někoho, kdo by nás pokáral, ale dokonce při nich slyšíme chválu.

Spravedlivý mne soucitně povede k nápravě a bude mi domlouvat (srv. Žl 141,5). Pohleďte na hříšníka, jak se vyznává. Chce být raději soucitně napraven než klamně chválen. Spravedlivý mne soucitně povede k nápravě – je-li spravedlivý a je-li naplněn soucitem –, když mne uvidí hřešit.

Pán se považuje za hodna promluvit ústy toho, jenž vede k nápravě, a nezavrhuje osobu toho, jenž má být či byl napraven.

Spravedlivý mne soucitně povede k nápravě a bude mi domlouvat. Bude domlouvat, ale soucitně. Bude domlouvat, ale ne nenávidět. A tím spíše bude domlouvat, že nemá v nenávisti: „Kárej moudrého, a bude tě mít rád.“ (Př 9,8)

Proto buďte rádi, bude-li vám spravedlivý soucitně domlouvat, a naopak neusilujte o chválu od hříšníka; byla by spojena s posměchem.

AUGUSTIN, Enarrationes in Psalmos, 9,21; 140,13, in PL 36,126; 37,1824.

19. leden

Pouze já si mohu způsobit něco zlého

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Řekni mi – zakusil Ábel něco zlého, protože byl sražen bratrovou pravicí a došel smrti, která byla jak násilná, tak předčasná? Není tomu spíše tak, že tím získal, a byl proto ověnčen mnohem zářivějším věncem?

A co Jakub, který zakusil takových hrůz od svého bratra? Vyhnanec, utečenec, tulák a otrok, jenž nakonec trpěl strašným hladem?

A Josef? Stejně jako Jakub vyhnanec bez domova, zajatec, otrok v řetězech, ohrožen těmi nejhoršími nebezpečími jak doma, tak v cizině, snášející jednu pomluvu za druhou.

A Mojžíš? Nesčetněkrát kamenován od obrovského davu a oběť úkladů týchž lidí, kterým prokázal dobrodiní.

Co všichni proroci, kteří vytrpěli od židů tak mnohá zla?

A Job? S tím ďábel válčil nesčetnými záludnostmi.

A co ti tři chlapci? A Daniel? Jeho život, jeho svoboda, vše důležité bylo v ohrožení.

Eliáš přežíval v nejhorší chudobě, pronásledován, na útěku, obýval pustá místa jako uprchlík a štvanec.

David toho zakusil mnoho, nejdříve od Saula, pak od svého vlastního syna. Vytrpěl nejhorší hrůzy, ale nezářil takto víc, než kdyby žil v klidu?

A co mučedníci, kteří vypustili duši až po krutém týrání? Nezaskvěli se nejvíce tehdy, když byli trýzněni?

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 16,1–4, in PG 52,516 (in SC 79, s. 221).

20. leden

Když mluvím o slzách, nehovořím o smutku

Jan Zlatoústý, O panenství

Když mě slyšíš mluvit o slzách, nemysli si, že je to něco smutného. V těchto slzách je totiž obsažena radost, jakou neskýtá ani smích celého tohoto světa.

Pokud nevěříš, poslechni si Lukáše, který říká: Poté co byli zbičováni, odcházeli apoštolové z velerady a radovali se (srv. Sk 5,40–41).

To jistě není výsledek vlastní přirozenosti bičů, vždyť ty obyčejně vzbuzují bolest a utrpení, nikoliv potěšení a radost. Přirozenost bičů tedy není taková, ale je to víra v Krista, která má moc i nad vlastní přirozeností ostatních věcí. Pokud tedy rány bičů utržené pro Krista vyvolaly radost, proč se divíš, jestli mají stejný účinek i slzy, jež pro něj proléváme?

Proto Ježíš nazval cestu těsnou a úzkou (srv. Mt 7,14), avšak později také jhem, které netlačí, a břemenem, které netíží (srv. Mt 11,30).

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 64, in PG 48,582 (in SC 125, s. 331).

21. leden

Záleží na použití

Jan Zlatoústý, Kázání na slova Izaiáše: Tvořím světlo a působím tmu

Některé věci jsou dobré, jiné špatné, ostatní se nacházejí uprostřed.

Z posledně jmenovaných jsou některé takové povahy, že se většině lidí zdají být špatnými, ve skutečnosti však špatné nejsou. Abych lépe objasnil to, co říkám, pokusím se uvést nějaký konkrétní příklad.

Mnozí lidé považují chudobu za špatnou, ve skutečnosti ovšem špatná není. Pokud někdo žije stroze a věnuje se lásce k moudrosti, může zcela odstranit ostatní špatnosti.

Naopak bohatství se pro mnohé zdá být dobrem, samo o sobě ovšem žádným dobrem není – je jím pouze tehdy, když je vhodně užíváme. Pokud by bylo bohatství dobrem samo o sobě, pak by boháči byli nutně dobří. Ne všichni bohatí jsou však ctnostní, nýbrž pouze ti, kteří bohatství užívají správně. Tak je zcela zřejmé, že bohatství není dobrem samo o sobě a pro sebe, nýbrž je to jakýsi potenciální zdroj ctnosti, který je umístěn uprostřed mezi věcmi dobrými a zlými o sobě.

A stejně se to má se všemi věcmi uprostřed. Lidé je mohou použít jak ke konání dobra, tak ke konání zla.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homilia in locum ilum Isaiae: Ego Dominus Deus feci lumen, in PG 56,146–147.

22. leden

Radost, obtížná společnice

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Augustin řekl: „Světská radost je marnost. S velkým očekáváním se doufá v její příchod, ale když přijde, tak ji nelze udržet. Lepší je smutek toho, kdo trpí křivdu, než radost toho, kdo křivdu činí.“

Jeroným řekl: „Moudrý muž vážností mravů mírní projevy veselí. Když se na tebe usmívá štěstí, tak se nechlub. Když ti nastane neštěstí, nebuď malomyslný.“

Řehoř řekl: „Pokud vznikne nějaká radost v tomto životě, je třeba ji prožívat tak, aby nikdy nesešla z mysli hořkost budoucího soudu.“

Bazil řekl: „Je pošetilost smát se hlučně, radost duše se dává najevo jen úsměvem… Žert rozbouří duši a činí ji nedbalou vůči Božím přikázáním; člověk není s to vzpomenout si na své hříchy, a jak na ně zapomíná, nevybičuje se k lítosti.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 54 (55,13–16.18–19.22), in PL 88,686a–d (in SC 86, s. 144–146).

23. leden

Bůh se více zlobí, pokud se neukáže rozzlobený

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Augustin řekl: „Kdo si nevyslouží trápení na tomto světě, bude očišťován poté. Pokud trpělivě přijmeme a pokorně poděkujeme za trápení seslaná od Pána, pak chybujeme-li, dostane se nám odpuštění hříchů, jsme-li dobří, dosáhneme věčné blaženosti.“

Jeroným řekl: „Ten, kdo již dostal svůj podíl špatného za života, nezakusí taková utrpení ve smrti, jaká vytrpěl za života. Je známkou velkého hněvu, když se na hříšníky nehněvá Bůh. Když se lékař přestane starat, pak ztratil naději.“

Izidor řekl: „Když se Bůh navrací k tomu, koho zanechal v hříchu, přichází s bičem. Boží milosrdenství je uzpůsobeno tak, že nejprve zde člověka ranami napravuje od hříchu a poté jej osvobozuje od věčného trestu. Spravedlivému přispívá dočasný trest k věčné radosti. Proto se má spravedlivý radovat v trápení a bezbožník mít smutek v době zdaru.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 49 (50,4–6.9–10.14), in PL 88,681b–d (in SC 86, s. 114–116).

24. leden

Z hořkých kořenů vzchází sladké ovoce

Jan Zlatoústý, Homilie k lidu antiošskému o sochách

Ať již konáme, nebo zakoušíme cokoliv, pevný základ je nutno hledat v bázni před Bohem.

Pokud zapustíš takovýto kořen, pak bude plody radosti přinášet nejen odpočinek, čest, sláva a péče, nýbrž také zakoušená hrubost, pomluvy, násilí, bezectnost, mučení a všechno ostatní bez výjimky.

Stejně jako jsou kořeny stromů hořké, ale přinášejí nám nejsladší plody, tak také trpkost ve službě Bohu ponese mnohá potěšení. Ti, kteří se v bolesti často modlili a prolévali slzy, ti vědí, jak velké štěstí sklidili, jak bylo jejich svědomí očištěno, jak povstali s dobrou nadějí. Říkám to pořád: Není to přirozenost věcí, nýbrž naše vlastní duševní rozpoložení, které nás činí šťastnými nebo smutnými.

Pokud toužíš po radosti, nehledej ani bohatství, ani tělesné zdraví, ani slávu, ani moc, ani blahobyt. Následuj moudrost, která je podle Boha, chop se ctnosti a nic tě nebude moci zarmoutit, ať již je to přítomné, nebo pouze očekávané. Proč však mluvím o zarmucování? Vždyť ty si připočteš k radostem i to, co u jiných lidí vzbuzuje zármutek.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de statuis ad populum Antiochenum habitae, 18, in PG 49,185–186.

25. leden

Soustavné svědectví se vine každým dnem

Klement Alexandrijský, Koberce

Jestli tedy je vyznání Boha svědectvím (řec. μαρτυρία), pak svědčí svým životem i slovem každá duše, která zachovávala čistotu, poznala Boha a byla poslušna přikázání – bez ohledu na to, jakým způsobem se jednou odloučí od těla.

Po celý život až do smrti prolévá svou víru jako krev.

A proto Pán v evangeliu říká: Blažený je ten, „kdo by opustil dům, bratry nebo sestry, matku nebo otce, děti nebo pole“, a pak dále: „pro mě a pro evangelium“ (Mk 10,29), ačkoliv neprojevuje obyčejné svědectví, ale gnostické, protože se řídil zásadami evangelia pro lásku k Pánovi. Těchto věcí se musí velkomyslný a spravedlivý člověk s vděčností vzdát, protože se stal přítelem Boha a obdržel místo na pravé straně svatyně. Totéž učinili i apoštolové.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 4,4,15, in PG 8,1228c–1229a; česky Stromata, IV, s. 183–185.

26. leden

Budeme zachráněni, pokud setrváme bok po boku

Jan Zlatoústý, Kázání na Matoušovo evangelium

Nespokojme se pouze s naší vlastní spásou, protože ji tím zničíme.

Když se voják postavený do první linie ve válce stará pouze o to, aby útěkem zachránil sám sebe, zahubí sebe i své druhy. Dobrý voják se naopak chopí zbraně na obranu ostatních, a tak společně s nimi zachrání také sebe.

Vždyť i náš život je soubojem, bitvou a válkou – tou nejstrašnější ze všech válek. Seřaďme se tedy do šiku, jak nám náš král přikázal, připraveni čelit vraždění, krveprolévání a zabíjení. Usilujme o spásu všech; dodejme odvahy těm, kteří jsou na nohou; zvedněme ty, kteří padli.

Mnozí naši bratři v této bitvě již padli. Utržili rány, krvácejí, a nikdo jim nepomáhá, ani spolubojovník, ani kněz – nemají žádného ochránce, žádného přítele, žádného bratra. Každý si hledí pouze svého, a tím poškozujeme i své vlastní zájmy.

Kdo se nestará pouze o to své, ten osvědčuje největší upřímnost a zasluhuje největšího uznání. Naše úsilí však jde opačným směrem a to nás činí slabými – jsme lehká kořist jak pro lidi, tak pro ďábla, protože naše štíty nejsou semknuty ke vzájemné obraně, nejsme chráněni hradbou lásky v Bohu, nýbrž vyhledáváme jiné důvody pro přátelství. Některá jsou založena na rodinném příbuzenství, jiná na zvyku, další na společných zájmech a ještě další na sousedství. Děláme si přátele ze všech jiných důvodů než ze zbožnosti, přičemž naše přátelství by měla být založena výlučně na ní.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Matthaeum, 59, in PG 58,580–581.

27. leden

Dětinskost, nebo duch dětství?

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Ježíš řekl: „Nechte děti přicházet ke mně a nebraňte jim, neboť takovým patří Boží království.“ (Lk 18,16)

Tím není dávána přednost jednomu věku před druhým, jinak by bylo na škodu dospět. Proč by se mělo toužit po dosažení dospělosti, pokud mi bude odňata možnost zasloužit si království nebeské? Bůh dal tedy člověku směřování k neřestem, nikoliv k tomu, aby rostla ctnost?

Pročpak si vybral své apoštoly nikoliv dětského, ale pokročilejšího věku? Proč tedy řekl, že dětem patří nebe?

Možná protože děti neznají špatnost, nenaučily se klamat, neodvažují se vrátit ránu, neumějí poměřovat bohatství, netouží po poctách ani po vysokých postech.

Ctnost ovšem nespočívá v nevědomosti, ale v pohrdání. A nelze chválit zdrženlivost, jde-li o dětskou bezúhonnost.

Jako příklad k napodobení tak není dáván dětský věk, ale dobrota dětské nevinnosti. Ctnost totiž nespočívá v nemožnosti hřešit, ale v neochotě hřešit a ve vytrvalém upírání vůle, aby vůle jedině v tomto napodobovala dětskou povahu. Nakonec sám Spasitel to vyjádřil slovy: „Jestliže znovu nebudete jako děti, jistě nevejdete do nebeského království.“ (Mt 18,3)

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 8,57, in PL 15,1782b–c.

28. leden

Početí je narozením duchovního člověka

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Plod je po početí dokonalý ve svém tělesném uspořádání se všemi údy, ty ovšem zatím neslouží svému určení. Když pak opustí matčino tělo a přijde na svět, dostane se jeho tělu velikosti, se všemi jeho smysly i údy, a jak roste, získává i chuť a schopnost zakoušet vše na světě. A všechny jeho údy získávají svou přirozenou funkci. Člověk se ve světě stává fyzicky dokonalým.

Tak tomu je i u člověka duchovního. Na začátku je plodem, poté opouští lůno a pozvolna tak dorůstá „k mužné zralosti, k onomu věku, kdy se na nás uskuteční Kristova plnost“ (Ef 4,13).

Nejprve začíná početím, jako je tomu u plodu v přírodě, tedy stvořením v lůně ze semene a krve. Duchovní člověk se však počíná v křestní vodě působením ohně Ducha.

Přirozený plod se rodí z ničeho do bytí, duchovní plod přechází do postavení syna Božího, aniž by jím předtím byl.

Přirozený plod roste jen pozvolna; jakmile je však duchovní člověk počat jako syn Boží, roste ve světě jako v mateřském těle v souladu se spravedlností tohoto světa.

Nakonec vychází přirozený plod z těla a přichází do světa. Plod duchovní, jakmile dosáhne veškeré spravedlnosti podle světového řádu, odchází ze světa znovuzrozením – vstupuje do jiného světa, světa Kristovy spravedlnosti.

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 9,261, in SC 44bis, s. 247–248.

29. leden

Bůh dobře půjčuje, děláme však my dobré investice?

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Podle podobenství Páně první z deseti sluhů řekl pánovi, který se vrátil z dlouhé cesty: „Pane, tvoje hřivna vyzískala deset hřiven.“ (Lk 19,16)

Jeden služebník vydělal z jedné hřivny hřiven deset, druhý pět hřiven. „Proč jsi tedy neuložil moje peníze do směnárny?“ (Lk 19,23) Pán nežádá úroky z našich peněz, ale z vlastních.

Třetí prý zahrabal hřivnu do země, což znamená, že rozum, který je nám dán jako obraz a podobnost Boží, utopil v usilování o rozkoše, jako by jej pohřbil v jámě tělesnosti. O ostatních služebnících, kteří jako marnotratní dlužníci promrhali to, co dostali, se nemluví.

Rovněž Matouš má takové podobenství. S boháčem, který se nepodělí o své peníze s chudými, se to má podobně jako s tím, kdo se nepodělí o užitek ze své učenosti s neznalými, i když by mohl poučit. Takový člověk se dopouští nemalého provinění.

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 8,91.95, in PL 15,1792c,1794a.

30. leden

Na konci představení

Jan Zlatoústý, Homilie o Lazarovi

Když v divadle při uvedení nějaké staré pověsti přichází na scénu zástup herců, tváře jim zakrývají masky. Jeden hraje filosofa, ačkoliv jím ve skutečnosti není, druhý krále, i když to není žádný král, nýbrž je tak pouze ustrojen pro účely představení. Další hraje lékaře, ačkoliv není dost zručný ani na to, aby opracovával dřevo – ten má přes sebe přehozený lékařský plášť. Svobodný člověk hraje otroka, analfabet hraje učitele.

Herci se neukazují takoví, jací ve skutečnosti jsou, ale takoví, jací nejsou. Herec, který není lékařem, se jím zdá být; filosof se zdá být filosofem, protože jeho maska má vousy; voják je vojákem, protože má na sobě brnění. Podoba masek nás šálí, ale není s to oklamat přirozenost věcí.

Stejně tak se to má i v tomto životě až do samotného konce: Bohatství a chudoba, moc a poddanství – tyto a všechny ostatní věci nejsou nic více než divadelní rekvizity.

Když však onen den skončí a přijde ta strašlivá noc – nebo spíše den, nocí bude totiž pouze pro hříšníky, pro spravedlivé bude dnem –, když se divadlo rozpustí, když budou masky odhozeny, když bude souzen každý jeden z nás s ohledem na své skutky, nikoliv na bohatství, úřady, pocty nebo moc, ano, když bude každý souzen podle skutků, král i vládce, muž i žena, tehdy se bude od nás žádat skutečný život a dobré skutky, ne hodnostářská nabubřelost, laciná chudoba nebo tyranské pohrdání. Dej mi skutky! I když jsi otrok, ať jsi lepší než svobodný; i když jsi žena, ať jsi statečnější než muž! Když budou masky odhozeny, tehdy se teprve ukáže, kdo je skutečně bohatý a kdo je skutečně chudobný.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de Lazaro, 6,5, in PG 48,1034–1035.

31. leden

Námaha je opravdu snadná, když je tady naděje

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

„Blaze tomu, kdo nechodí, jak mu radí bezbožní.“ (Žl 1,1)

Když se David chystal vyzývat zbožné bojovníky k mnohým námahám plným nesčetných útrap a potu, nejprve ve své řeči ukázal blažený cíl, abychom v naději na budoucí dobra snáze nesli bolesti tohoto života.

Stejně tak očekávání vhodného příbytku ulehčuje nesnáze pocestným, kteří putují po obtížné a neschůdné cestě. Touha po zboží pobízí obchodníky, aby se odvážili na moře. Naděje na sklizeň rolníkům ulevuje v těžké práci.

Velký Učitel pořádající náš život a Duch pravdy proto dovedně a moudře předkládají nejdříve odměny, abychom se povznesli nad přítomné námahy a zamířili v mysli k odpočinutí ve věčných dobrech.

Blaze muži, který se neřídí radami svévolníků. To, co je vpravdě dobré, to je skutečně a na prvním místě blažené – a tímto dobrem je Bůh. Proto také Pavel, když chce vzpomenout Krista, říká: „Podle zjevení blaženého Boha a našeho Spasitele Ježíše Krista“ (srv. Gal 1,12).

Skutečně blažené je totiž to, co je samo o sobě dobré, k čemu všechno vzhlíží a po čem všechno touží – neměnná přirozenost, mocná důstojnost, ničím nerušený život, stav prostý zármutku, který je neměnný a který nepřipouští žádnou změnu, přetékající pramen, štědrá milost, nevyčerpatelný poklad.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,3, in PG 29,213c–216b.

Únor

Je to mé tělo, kde mám schůzku s Bohem

1. únor

Z Adama a z Adamova žebra je dokonalý člověk, náš bratr

Simeon Nový Teolog, Traktáty teologické a etické

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

SIMEON NOVÝ TEOLOG, Orationes ethicae, 13,131–157.176, in SC 129, s. 410–412.

2. únor

Tělo bylo vytvořeno mistrem ve svém oboru

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 9,15–16, in PG 33,653b–656a.

3. únor

Výjimečný nástroj pro nadaného hudebníka

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 12,8–9, in PG 44,161a–d.

4. únor

Co leží mimo lékařskou vědu

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 30,1–2.34, in PG 44,240c–241a,256c.

5. únor

Kdo pohrdá tělem, ten se rouhá

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 12,26, in PG 33,757a–b.

6. únor

Není to tělo, které hřeší

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 4,22–23, in PG 33,484a–485a.

7. únor

Když milost ovládne pastviny srdce

Pseudo-Makarius, Duchovní homilie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

PSEUDO-MAKARIUS, Homiliae spirituales, 15,20.22, in PG 34,589a–d.

8. únor

Chrám opičího boha

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,2,4–5, in PG 8,560a–561a.

9. únor

Flétna pro naši inteligenci

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 9,1–3, in PG 44,149b–c,152a.

10. únor

Zdraví je důležité

Jan Zlatoústý, Výklad na list Židům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Hebraeos, 29,5–7, in PG 63,206–208.

11. únor

Sport je dobrý, obdělávání půdy ještě lepší

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,10,49–51, in PG 8,621a–625a.

12. únor

Jak správně snášet nemoci

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 53–54, in SC 5bis, s. 115–116.

13. únor

Jak správně užívat lékařství

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 55,3.5, in PG 31,1048a–b,1052a–b.

14. únor

Jak správně užívat léků

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 55,1–2, in PG 31,1044b–1045b.

15. únor

Proč není tělo duši na přítěž?

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 10,358, in SC 44bis, s. 324–325.

16. únor

Pokrytectví žaludku

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 14,1–3.12, in PG 88,864c–d,865d; česky Nebeský žebřík, s. 134–136.

17. únor

U stolu

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 43–45, in SC 5bis, s. 110–111.

18. únor

Žijeme, abychom jedli?

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,1,1, in PG 8,377c.

19. únor

Maso je sestrou, víno je bratrem

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 4,27, in PG 33,489a–c.

20. únor

Nebýt otrokem vášní, nepřehánět sebeumrtvování

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,63.65–66, in PG 90,1064a–b (in SC 9, s. 165).

21. únor

Alkoholová potopa

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 48, in SC 5bis, s. 112.

22. únor

Pohár mladíka a pohár starce

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,2,19–21, in PG 8,409a–b,412a–b,413b–416a.

23. únor

Proč a jak se koupat

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,9,46–48, in PG 8,617a–620b.

24. únor

Obstarejme si alespoň list!

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 52.78, in SC 5bis, s. 114,135–136.

25. únor

Spánek nám dodává čerstvé síly do nového dne

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 13,1–3, in PG 44,165a–c.

26. únor

Když spíš, neodhazuj své světlo

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,9,77.80–81, in PG 8,489b–492a,493c–496b.

27. únor

Odvaha a pokora přemáhají smrt

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 23,16.21–25, in PL 88,651a–c (in SC 77, s. 326–328).

28. únor

Až přejde naše zima

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 4,30–31, in PG 33,492b–493a.

Březen

Tvá milost, Pane, sestupuje až ke mně

1. březen

Musím čelit problémům a tajemstvím své duše

Niketas Stethatos, Pojednání o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De anima, 1,1–2, in SC 81, s. 64–66.

2. březen

Existuje duše?

Atanáš, Řeč proti pohanům

Je nutné ve stručnosti ukázat, že každý člověk má duši, a to duši rozumovou – jak těm méně vzdělaným, tak zejména některým odpadlíkům, kteří to popírají a domnívají se, že člověk není ničím více než tím, co odhaluje vnější forma těla.

Jistým důkazem této skutečnosti je fakt, že pouze člověk přemýšlí o tom, co leží mimo něj; uvažuje o tom, co není přítomné; rozvažuje a kritickou reflexí vybírá z myšlenek ty lepší.

Každý, kdo je přítelem pravdy, chápe, že lidská mysl je odlišná od tělesných smyslů. Protože je tedy odlišná, posuzuje smysly, a zatímco tyto vnímají, mysl vjemy posuzuje, vyvolává je z paměti a ukazuje smyslům to, co je lepší.

Oko má jedinou funkci, a to vidět. Uši naslouchají, ústa ochutnávají, nos vnímá pachy a ruce se dotýkají. Ale co je třeba sledovat nebo poslouchat, čeho se dotknout, co ochutnat a k čemu přičichnout, to již není záležitostí smyslů, ale to posuzuje duše a její rozum.

Další pádný argument je tento: Jak je možné, že člověk rozvažuje o nesmrtelnosti, když je přirozenost těla smrtelná? Jak je možné, že často volí raději smrt, aby se zachoval ctnostně?

ATANÁŠ, Oratio contra gentes, 30–32, in PG 25,61a–c,64b.

3. březen

Chléb z obilí, chléb z kamene

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 15,1–2, in PG 44,176c–177a.

4. březen

Důstojnost duše spočívá v jejím souladu s rozumem

Maxim Vyznavač, O duši

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, De anima, 7, in PG 91,360b–361a.

5. březen

Je duše nesmrtelná?

Maxim Vyznavač, O duši

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, De anima, 2,4,6, in PG 91,356b.d,357c.

6. březen

Pět schopností

Niketas Stethatos, O duchovním ráji

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, 5,1–7, in SC 8, s. 70.

7. březen

Co se odehrává na křižovatkách ducha

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 10,1–2.4, in PG 44,152b–d.

8. březen

Svědomí, zárodek světla

Dorotej z Gazy, Duchovní naučení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, 3,40, in PG 88,1652d–1653b (in SC 92, s. 208).

9. březen

Trojí oddanost našemu svědomí

Dorotej z Gazy, Duchovní naučení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, 3,42–45, in PG 88,1653d,1656b–1657a (in SC 92, s. 212–216).

10. březen

Zrcadlo, kterým hledíme do našeho nitra

Řehoř Veliký, Morální pojednání neboli komentář ke knize Job

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ VELIKÝ, Moralium in librum Job, 2,1, in PL 75,553c–555a (in SC 32bis, s. 180).

11. březen

Svoboda nebo odpovědnost

Niketas Stethatos, O duchovním ráji

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, 2,1–2, in SC 8, s. 61.

12. březen

Když my mluvíme o pravdě a když pravda mluví sama za sebe

Klement Alexandrijský, Koberce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 1,7,37–38, in PG 8,732b–733a; česky Stromata, I, s. 255–259.

13. březen

Jak uspokojit naši potřebu poznání?

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 6–7, in SC 5bis, s. 87.

14. březen

Vědění chybuje, pokud chybí láska

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,57–59.61–62, in PG 90,1061a–1064a (in SC 9, s. 164).

15. březen

Domýšlivý netopýr

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 2,1–3.5, in SC 57/1, s. 137–138.

16. březen

Hledání něčeho pravdivějšího než pravda

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 5,20,2, in PG 7,1177c–1178b.

17. březen

Bůh zasel do našeho srdce strom, aby nás podrobil zkoušce

Niketas Stethatos, O duchovním ráji

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, 20–21, in SC 81, s. 176–178.

18. březen

Rozhněvané lišky

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 19,20–21.25–27, in PL 88,645a–645c (in SC 77, s. 292–294).

19. březen

Od výřečnosti k nestydatým řečem a nechutnosti

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,6,52, in PG 8,453c–456b.

20. březen

Potřebujeme průvodce, který nám poradí

Dorotej z Gazy, Duchovní naučení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, 5,61, in PG 88,1676a–c (in SC 92, s. 250–252).

21. březen

Protože jsme byli utvořeni k obrazu Trojice, můžeme se stát jí podobnými

Niketas Stethatos, Pojednání o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De anima, 5,21–23, in SC 81, s. 82–84,86.

22. březen

Pohotová služebnice běží tam, kde ji volá Duch

Pseudo-Makarius, Duchovní homilie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

PSEUDO-MAKARIUS, Homiliae spirituales, 46,5–47,1, in PG 34,796c–797a.

23. březen

Kdo si není vědom vlastního proudu?

Simeon Nový Teolog, Traktáty teologické a etické

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

SIMEON NOVÝ TEOLOG, Orationes ethicae, 10,501–524, in SC 129, s. 296.

24. březen

Jedno srdce, které se zdá dvojím

Pseudo-Makarius, Duchovní homilie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

PSEUDO-MAKARIUS, Homiliae spirituales, 40,7–41,1, in PG 34,765d–768c.

25. březen

Uchopení moci

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 14,1, in PG 44,173d–176a.

26. březen

„Celá jsi krásná, má milá, jsi bez poskvrny.“ (Pís 4,7)

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 39,5, in PG 29,316b,317a.c.

27. březen

Tajemství nepostradatelného míru

Diadochus z Fotiky, Sto tezí o duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, 26.35, in SC 5bis, s. 97–98,104–105.

28. březen

Je snadné přejít od přemítání k činu, naopak nikoliv

Simeon Nový Teolog, Traktáty teologické a etické

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

SIMEON NOVÝ TEOLOG, Orationes ethicae, 15,98–117.153–155, in SC 129, s. 450–452,454.

29. březen

Když má duše správné směřování

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 13,1–5.8, in PG 52,509–511 (in SC 79, s. 189–192); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 164–165.

30. březen

„Modlete se jeden za druhého“ (Jak 5,16)

Barsanuf a Jan, Otázky a odpovědi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BARSANUF A JAN, Quaestiones et responsiones, 55, in SC 426, s. 272–274.

31. březen

Ve spirále spásy

Simeon Nový Teolog, Traktáty teologické a etické

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

SIMEON NOVÝ TEOLOG, Orationes ethicae, 9,440–475, in SC 129, s. 252–254.

Duben

Mé srdce – bitevní pole

1. duben

Z toho, co stvořil Bůh, není špatného nic

Jan Kassián, Promluvy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KASSIÁN, Collationes, 8,6–7, in SC 54, s. 14.

2. duben

Proč vlastně Bůh trpí zlo ve světě?

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 12,1–5.7, in PG 52,508–509 (in SC 79, s. 182–186); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 162–163.

3. duben

Proč Bůh dovolí, abychom byli pokoušeni?

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 2,67, in PG 90,1005b–c (in SC 9, s. 114).

4. duben

Pokud hřešíme, není to v důsledku naší přirozenosti

Jan Zlatoústý, Homilie na list Efesanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Ephesios, 2,3–4, in PG 62,20–21.

5. duben

Bůh neklade na váhy

Jan Zlatoústý, Homilie na druhý list Timotejovi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam secundam ad Timotheum, 3,3, in PG 62,617–618.

6. duben

Spolupachatelé

Pseudo-Makarius, Duchovní homilie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

PSEUDO-MAKARIUS, Homiliae spirituales, 16,1–2, in PG 34,613b–d.

7. duben

Užívat, ale nezneužívat!

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 3,1.3–4, in PG 90,1017b–d (in SC 9, s. 123).

8. duben

Jak veliká je slabost neřestných!

Boëthius, Útěcha z filosofie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BOËTHIUS, De consolatione philosophiae, 4,2, in PL 63,791b–792a,794a–b,795a; česky Filosofie utěšitelka, s. 112–118.

9. duben

Hřích je nakažlivá nemoc

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,6, in PG 29,225a–c.

10. duben

Démon nemá plnou moc

Jan Damašský, Výklad pravé víry

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, 2,4, in PG 94,873c–877b.

11. duben

Ďáblovy nástrahy

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 4,25–26, in PL 15,1619a–c.

12. duben

Věrnost nevěstky

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata Patrum. De abbate Joanne Colobo sive Curto, 3.16, in PG 65,205a,209b–c.

13. duben

Jak oddělit mentální představu od vášně

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 3,39–40.43, in PG 90,1028d–1029b (in SC 9, s. 136).

14. duben

Tři fáze

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 2,84.87, in PG 90,1009d–1011a,1013a (in SC 9, s. 118).

15. duben

Jedna neřest střídá druhou

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 27,4.11.14.17–21, in PL 88,656a–656c (in SC 77, s. 352–356).

16. duben

Jako krabi

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 26, in PG 88,1085b–1088a,1088c–d; česky Nebeský žebřík, s. 214–215.

17. duben

Zahálka – kolébka špatnosti

Vilém od sv. Teodorika, Zlatá epištola (Dopis bratrům z Boží hory)

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

VILÉM OD SV. TEODORIKA, Epistola seu tractatus ad fratres de Monte Dei, 1,8,81–84.86, in PL 184,321c–322c.

18. duben

Hlodání pýchy

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 17,21.25–26.34, in PL 88,638d–639c (in SC 77, s. 260–264).

19. duben

Noví farizejové

Maxim Vyznavač, Kniha o asketickém životě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Liber asceticus, 37, in PG 90,941d–944a.

20. duben

Jsou tři způsoby, jak lhát

Dorotej z Gazy, Duchovní naučení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, 9,97–103, in PG 88,1716b–c,1720c–d,1721c,1724b (in SC 92, s. 320–332).

21. duben

Jen málokteří jsou schopni udržet svůj tlachavý jazyk na uzdě

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 11, in PG 88,852a–b,853a; česky Nebeský žebřík, s. 130–131.

22. duben

Chamtivost se nikdy nenasytí

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 30,12–13.20–21, in PL 88,659c–660b (in SC 77, s. 374–378).

23. duben

Kdo se oddává smyslnosti, je mrtvým zaživa

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 21,16.19–20.22–24, in PL 88,648b–d (in SC 77, s. 310).

24. duben

Nástraha v našem obžerství

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 4,3, in PL 15,1617c–1618b.

25. duben

Na slonovi je i komár na výši

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 28,5, in PG 29,293b–d.

26. duben

Všechno, co říká hlupák, je pouhý blábol

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 24,45–46.48.50, in PL 88,653b–c (in SC 77, s. 340).

27. duben

Když vcházíš do dokonalé svobody

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,49.53–54, in PG 90,1057d–1060c (in SC 9, s. 162).

28. duben

Musíme umět obrátit pokušení v náš prospěch

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 4,39–41, in PL 15,1623d–1624c.

29. duben

Svému strachu musíš čelit statečně

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 21,2–11, in PG 88,945b–948a; česky Nebeský žebřík, s. 162–163.

30. duben

Ve svobodě a s láskou usilujme o dobro

Pseudo-Dionýsius, O božských jménech

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, 4,33–35, in PG 3,733a–c,736a–b; česky O božských jménech, s. 151–154.

Květen

Připoj se ke mně a já se připojím k tobě, můj Bože

1. květen

Jediná cesta s tolika zkratkami

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 26,7–9.11.15–16.23, in PL 88,654d–655b (in SC 77, s. 346).

2. květen

Mapka pro poutníky ducha

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 26, in PG 88,1084c–1085a; česky Nebeský žebřík, s. 213–214.

3. květen

Všechny myšlenky mají počátek ve chvění

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 6,162, in SC 44bis, s. 167–168.

4. květen

Síla víry

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 5,8–9, in PG 33,516a–c.

5. květen

Když věříš, že ten, kdo vlídně přijal lotra, přijme i tebe

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 5,10, in PG 33,517a–b.

6. květen

Víra bez skutků je mrtvá

Maxim Vyznavač, Kniha o asketickém životě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Liber asceticus, 34, in PG 90,940a–b.

7. květen

Ověř svou víru důvěrou

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 7,124–125, in PL 15,1731a–c.

8. květen

Nebuď na pochybách, neklesej na mysli

Barsanuf a Jan, Otázky a odpovědi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BARSANUF A JAN, Quaestiones et responsiones, 2, in SC 426, s. 164–166.

9. květen

Očisti kořeny a budeš čistý celý

Izák z Ninive, O pohrdání světem

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IZÁK Z NINIVE, De contemptu mundi, 44, in PG 86/1,872c–873a; De perfectione religiosa, francouzsky Petite philocalie, s. 77–78; anglicky Mystic Treatises, s. 202,20.

10. květen

Pravidlo života dokonalého člověka

Klement Alexandrijský, Koberce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 4,22,135–137, in PG 8,1345b,1348a; česky Stromata, IV, s. 343–347.

11. květen

Naše myšlenky při zúčtování

Jan Kassián, Promluvy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KASSIÁN, Collationes, 2,9–10.16, in PL 49,536a–538a,549a–b (in SC 42bis, s. 119–120,131).

12. květen

Bůh, to je také jednoduchost

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 4,81–82, in SC 44bis, s. 98–99.

13. květen

Nový lid je lid dětí

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 1,5,19–21, in PG 8,272a–273b.

14. květen

Mírnost, podoba lásky

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 8,1.3–6.9–12.15–17, in PG 88,828b–829b; česky Nebeský žebřík, s. 120–124.

15. květen

Povznášej raději živé, než abys vynášel mrtvé!

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata Patrum (collectio anonyma e cod. Coislin 126), 335.337.339.343, in ROC, 17 (1912), s. 294–297.

16. květen

Trpělivost je naším mučednictvím

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 2,23–24.28.31.25, in PL 88,603b–d (in SC 77, s. 74–76).

17. květen

Poslušnost se rodí z důvěry

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 4,3–4, in PG 88,680a–b; česky Nebeský žebřík, s. 71.

18. květen

Pokud se domníváš, že jsi pokorný, znamená to, že pokorný nejsi

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata patrum (collectio systematica), 15,72.74.78.81, in SC 474, s. 334–338.

19. květen

Abys vystoupil vzhůru, musíš klesat

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 4,16–17.22.27.35, in PL 88,609a–d (in SC 77, s. 102–106).

20. květen

Viděl jsi někdy sníh, který by se zapálil?

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 10,16–17.27–28.34.40–41, in PG 88,1085b.d–1088c; česky Nebeský žebřík, s. 126–129.

21. květen

Střídmost je strážkyní ducha

Hesychius Jeruzalémský, O umírněnosti a ctnosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

HESYCHIUS JERUZALÉMSKÝ, De temperantia et virtute. Centuria prima, 1–3.5.17–18, in PG 93,1480d–1485c; francouzsky Petite philocalie, s. 95–105.

22. květen

Nemůžeš střežit tolik bran

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata patrum (collectio anonyma e cod. Coislin 126), 264–265.269–272, in ROC, 14 (1909), s. 369–370.

23. květen

Moudrost nespočívá pouze ve znalosti

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 18,80–81.83.85–87.103, in PL 88,642d–643a.d (in SC 77, s. 280–284).

24. květen

Se slovem Božím k nazírání Boha

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 7,85–86, in PL 15,1720b–1721a.

25. květen

Důležitější než začít je vytrvat

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 22,5–8.10–12, in PL 88,650a–b (in SC 77, s. 318–320).

26. květen

Hladový po spravedlnosti

Řehoř Nysský, Promluva o blahoslavenstvích

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De beatitudinibus, 4, in PG 44,1233d–1236a.c–d,1240d,1241c–1244a.

27. květen

Každý člověk je žebrákem Božím

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 2,2, in PG 31,909b–912a.

28. květen

Boha nemůžeme nemilovat

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 2,1, in PG 31,908b–909b.

29. květen

Jak bychom mohli nemilovat i potřebného bratra?

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata patrum (collectio anonyma e cod. Coislin 126), 355–357, in ROC, 17 (1912), s. 300–301.

30. květen

Rozšiřuj svou lásku na celý svět

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 1,8–9.11–14.17.19, in PL 88,599d–600b (in SC 77, s. 58–60).

31. květen

Světlo, oheň a plamen

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 30,7–9.17.25, in PG 88,1156b,1157b–c; česky Nebeský žebřík, s. 242–245.

Červen

Můj domov, Bože, je tvým chrámem

1. červen

Krásu své manželky vytvoř ty!

Jan Zlatoústý, Homilie na list Efesanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Ephesios, 20,1–2, in PG 62,136–137.

2. červen

Nerozlučně spojeni na celý život

Augustin, O manželství a žádostivosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, De nuptiis et concupiscentia, 1,10, in PL 44,420.

3. červen

„Ploďte a množte se, naplňte zemi a podmaňte si ji!“

Požehnání manželství v koptském ritu

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Požehnání manželství v koptském ritu, in Le mariage, s. 36.

4. červen

S mocí kříže

Požehnání manželům křížem v arménském ritu

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Požehnání manželům křížem v arménském ritu, in Le mariage, s. 84.

5. červen

Nalézej radost ve svém muži

Požehnání svatebního poháru v byzantinském ritu

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Požehnání svatebního poháru v byzantinském ritu, in Le mariage, s. 66.

6. červen

Spočívá na vás vínek Boží

Požehnání svatebního vínku v maronitském ritu

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Požehnání svatebního vínku v maronitském ritu, in Le mariage, s. 148.

7. červen

Tvůrce obrazů Boha

Amfilochius, Promluva na svátek Obětování Páně

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMFILOCHIUS, Orationes et homiliae, 2,1, in PG 39,45a.

8. červen

Nepohrdej manželstvím!

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 8.10, in PG 48,538–540 (in SC 125, s. 115).

9. červen

Tři osoby a jediné tělo

Jan Zlatoústý, Homilie na list Kolosanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Colossenses, 12,5, in PG 62,387–388.

10. červen

Kde jsou dva, tam je i Kristus

Tertulián, Manželce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

TERTULIÁN, Libri ad uxorem, 1,9, in PL 1,1302a–1304a.

11. červen

Řekni sestrám…

Ignác Antiochijský, List Polykarpovi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistola ad Polycarpum, 5,1–2, in PG 5,724a–b; česky List Polykarpovi, s. 139–140.

12. červen

Modlete se společně

Jan Zlatoústý, Homilie na list Efesanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Ephesios, 20,9, in PG 62,147.

13. červen

Jsme jeden druhému pomocnou rukou

Řehoř Naziánský, Básně

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Carmina, 1,2, in PG 37,541a–543a.

14. červen

Svornost především

Jan Zlatoústý, Homilie na knihu Genesis

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Genesim, 38,7, in PG 53,359–360.

15. červen

Vzdálenost je pro lásku ničím

Ambrož, O šestidenním díle stvoření

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Hexaemeron, 5,7,18–19 in PL 14,213b,214a–c.

16. červen

Mé tělo již není mé, nýbrž mé manželky

Jan Zlatoústý, Homilie na první list Korinťanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam primam ad Corinthios, 19,1, in PG 61,152–153.

17. červen

Jak otevřít manželce obzory spásy

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 47,1, in PG 48,568–569 (in SC 125, s. 263).

18. červen

Vichřice žárlivosti

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 52,1, in PG 48,574 (in SC 125, s. 289).

19. červen

Žena prožívá tak mnoho smrtí

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 55–56,1, in PG 48,577 (in SC 125, s. 305).

20. červen

Muži vynalezli tolik způsobů, jak trápit své manželky

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 40, in PG 48,562–563 (in SC 125, s. 233).

21. červen

Nebezpečí toho, kdo si bere bohatou ženu

Jan Zlatoústý, O panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, 53–54, in PG 48,576 (in SC 125, s. 299).

22. červen

Takto promlouvej ke své manželce

Jan Zlatoústý, Homilie na list Efesanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Ephesios, 20,8, in PG 62,146–147.

23. červen

Ježíš si z nebe nepřinesl ani stříbrnou vaničku!

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,3,37–38, in PG 8,436a–b,437a–b.

24. červen

Připravme dva stoly

Jan Zlatoústý, Homilie na knihu Genesis

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Genesim, 6,2, in PG 54,607b–c.

25. červen

„Úctyhodné“ cizoložství

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 8,2.5–6, in PL 15,1765b,1767a–b.

26. červen

Slovo, které kárá, ale uzdravuje

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 1,9,75, in PG 8,340c–341a.

Otec Špidlík shrnuje části 1,9,76–81, kde Klement popisuje různé výčitky, pohanění a napomenutí takto:

„Existují rovněž výtky učiněné s cílem vyjádřit opovržení. Je to pohana násilně podnícená výčitkou. Výtka, která obnažuje hříchy. Pán je nucen, aby zasáhl, protože se vytratila víra. Výtka, korekce jsou bičováním duše, uzdravují ze zranění a vzdalují od smrti.“

27. červen

Poslušnost není slabostí

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Ježíš poslouchal své rodiče (srv. Lk 2,51). Co by měl učitel ctnosti naplňovat než povinnou lásku k rodičům. Divíme se, že je poslušen Otce on, který poslouchá Matku? Touto poslušností neprokazuje slabost, ale náležitou úctu.

Pouč se těmito přikázáními pro vlastní užitek a poznej tak vzornou úctu k rodičům.

Matce jsi vděčný za obtíže spojené s těhotenstvím a porodem, za všechna soužení během života, za spoustu mateřských starostí a zkoušek. Pro ubohou matku znamená právě její vysněný plod větší nebezpečí, a když jej – toužebně očekávaný – ze sebe vydá, je zbavena pouze porodu, ne strachu.

Co říci o strachu, který mají otcové? Bojí se o prospěch svých dětí, jsou jako zemědělci osévající pole, na kterém budou sklízet až jejich potomci. Nemá se člověk odvděčit alespoň poslušností za tato dobrodiní?

Proč by se měl bezbožnému potomkovi zdát otcův život příliš dlouhý nebo rozdělení dědictví problematické, když ani Kristus nevylučuje spoludědice (srv. Řím 8,17)?

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 2,65–66, in PL 15,1575c–d,1576b–c.

28. červen

Když rodiče zestárnou

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Dobrý je tedy zákon, jenž předeslal: „Miluj Hospodina, svého Boha, celým svým srdcem, celou svou duší a celou svou silou!“ (Dt 6,5) a „Miluj svého bližního jako sebe samého“ (Lv 19,18) a dále „Cti svého otce i matku.“ (Lk 18,20)

Toto je první stupeň lásky, neboť Bůh chtěl, aby tito lidé byli tvými rodiči. Pocti je svou poslušností. Vystříhej se tedy urážek, protože ani pohled nesmí zranit lásku k rodičům.

Ale nestačí neubližovat. Cti své rodiče, protože Syn Boží ctil ty své. Četl jsi v Písmu: „Byl jim ve všem podřízen.“ (srv. Lk 2,51) Jestliže Bůh poslouchal své služebníky, jak teprve máš ty poslouchat své rodiče! Ctil i Boha Otce, jako jej nemohl ctít nikdo jiný, protože „se ponížil a byl poslušný až k smrti, a to k smrti na kříži“ (Flp 2,8).

Ty strpíš, aby měla nedostatek? Jaký to soud na sebe přivoláváš, neživíš-li svou matku?

Nedopusť, synu, aby tví rodiče žili za cenu hladu jiných, nedopusť, aby půst chudých zaopatřoval stravu pro tvé rodiče.

Cožpak se nestydíš, když vcházíš do kostela, že tvoje stará matka nastavuje ruce, žádá cizince o almužnu, zatímco ty jdeš kolem s pozdviženou šíjí, svůdně hledíš, dáváš na odiv své krásné šaty, náušnice, náramky, prsteny a jiné šperky?

Co kdyby se obrátila na tebe s tím, abys jí splatil dluh, který máš od přírody, náklady vynaložené na výživu?

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 8,74–76, in PL 15,1788a–c,1789a.

29. červen

Střet dvou lásek?

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 7,134–136, in PL,1734b–1735a.

30. červen

Rodina mimo rodinu

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 6,36.38, in PL 15,1678a–c.

Červenec

Tolik bratrů, jedno tělo a jedna duše

1. červenec

Jestliže někdo tvrdí, že si stačí sám…

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 7, in PG 31,933a–c.

2. červenec

Pouze s nohama si v životě nevystačíme

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 7, in PG 31,928c–929b.

3. červenec

Kdo miluje Boha, miluje bližního, kdo miluje bližního, miluje Boha

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 3, in PG 31,917a–c.

4. červenec

Neupírej nikomu svou lásku

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,82.95.98–100, in PG 90,1068d,1072a–b.d–1073a (in SC 9, s. 170).

5. červenec

Tolik jazyků, ale jen jedna lidská přirozenost

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,58.60, in SC 57/1, s. 245–246.

6. červenec

Dvoje pohlaví, ale jen jedna lidská přirozenost

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,55–57, in SC 57/1, s. 244–245.

7. červenec

Divy a nebezpečí lidských vztahů

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 62 (63,10–11.14–17), in PL 88,695c–696a (in SC 86, s. 196–198).

8. červenec

Papoušek má větší cenu než sirotek?

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,4,26–27.29–30, in PG 8,592b,593b,596b–597b.

9. červenec

Cesta od sobectví k pýše je krátká

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 3,56–58, in PG 90,1033b–1036a (in SC 9, s. 140).

10. červenec

Nesuďme

Dorotej z Gazy, Duchovní naučení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, 6,69–70, in PG 88,1685b–d (in SC 92, s. 269–270).

11. červenec

Počestná Zuzana

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,83.88–89.27–28, in PG 90,1068d,1069b–c,1053b–c (in SC 9, s. 158).

12. červenec

Pokrytectví a lež, matka a dcera

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 12, in PG 88,853d–856d; česky Nebeský žebřík, s. 131–132.

13. červenec

Komu náleží výkon spravedlnosti

Jan Zlatoústý, Homilie k lidu antiošskému o sochách

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de statuis ad populum Antiochenum habitae, 20,3,28, in PG 49,202–203.

14. červenec

Jak odstranit zášť

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 3,15.89–90.13–14; 4,42 in PG 90,1020d–1021a,1044c–d,1020d,1057a (in SC 9, s. 127).

15. červenec

Když ti někdo způsobil trápení

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,18–22, in PG 90,1052b–d (in SC 9, s. 156).

16. červenec

Jed pro tvé srdce – vzpomínka na křivdy

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 9, in PG 88,841a–b.d–844a; česky Nebeský žebřík, s. 125–126.

17. červenec

Usmíření bratrů

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 5,8–10.16.18, in PL 88,611b–d (in SC 77, s. 114–116).

18. červenec

Jak milovat přítele a… jak pronásledovat nepřítele

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 63, (64,39.43–44.46.48.51.53.55), in PL 88,697d–698c (in SC 86, s. 208–212).

19. červenec

Naši nepřátelé nevědí, za jaké dobrodiní jim vděčíme

Bazil Veliký, Tři sta třináct kratších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae brevius tractatae, 176, in PG 31,1200a–c.

20. červenec

Otevři kruh mezi svými nepřáteli a Bohem

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 4,32.34.84.90, in PG 90,1053d–1056b,1068d–1069a.c (in SC 9, s. 159).

21. červenec

Předkládám ti jiný druh závisti

Jan Zlatoústý, Homilie na první list Korinťanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam primam ad Corinthios, 31,4, in PG 61,262–263.

22. červenec

Nauč se smát, aby ses uvolnil

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,5,46,1–3, in PG 8,448b.

23. červenec

Sladký život

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,4, in PG 8,440b–c,445a.

24. červenec

Mluvka je jako stará bota

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,7,58,3–59,4 in PG 8,461b–464b.

25. červenec

Mocní mají tisíce pánů

Jan Zlatoústý, Kázání na Matoušovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Matthaeum, 58,4, in PG 58,571–572.

26. červenec

Zodpovědnost vedení

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 25,1–2, in PG 31,984c,985a–b.

27. červenec

Účinně vládne jen ten, kdo vykonává svou službu s láskou

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 32,22–25, in SC 77, s. 392.

28. červenec

Zkouška panovačnosti

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 50, in PG 31,1040a–c.

29. červenec

Umění učit

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 32,27–28.35–36.40.47.50 in SC 77, s. 394–398.

30. červenec

Umění učit se

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 76 (77,7–10.14.17), in PL 88,709d–710b (in SC 86, s. 280–282).

31. červenec

Věřím ve spásu, přátelství a moudrost

Augustin, Kázání na svátek mučedníků ze Scilli

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Sermones inediti, 16,1–3, in PL 46,870–871.

Srpen

Svět, radost člověka a sláva Boha

1. srpen

Stvoření – Bůh je podnikl jen kvůli tobě

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 7,2.4–5, in PG 52,491–492 (in SC 79, s. 108,110); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 138–139.

2. srpen

Vesmír je jako jeden obrovský lidský organismus

Origenes, O počátcích

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ORIGENES, De principiis, 2,3, in PG 11,184a–b.

3. srpen

Vše bylo stvořeno ze Slova

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 11,21–22, in PG 33,717b–720b.

4. srpen

Kdyby nahoře nebyla ruka…

Jan Zlatoústý, Homilie na knihu Genesis

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Genesim, 5,4, in PG 53,51–52.

5. srpen

Harmonie protikladů

Atanáš, Řeč proti pohanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ATANÁŠ, Oratio contra gentes, 36,38, in PG, 25,72a–c.

6. srpen

Od viditelného k neviditelnému

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 32,3, in PG 29,329b–c.

7. srpen

Neochvějná cesta víry

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 4,60.63–66, in SC 57/1, s. 221–223.

8. srpen

Byli by nerozumní

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 28,6, in PG 36,32c–33b.

9. srpen

Tisíc květů nebeské louky

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 7,11–13, in PG 52,492–493 (in SC 79, s. 114–116); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 140.

10. srpen

Když slunce vychází, je jásavé a laskavé jako ženich

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 9,6, in PG 33,644a–645a.

11. srpen

Noc je k opětovnému nabytí životního rytmu

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 7,26–29, in PG 52,494–495 (in SC 79, s. 122–124); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 142–143.

12. srpen

Proměny a moc vody

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

„Má snad déšť otce, rodí někdo krůpěje rosy?“ (Job 38,28) Kdo zhustil vzduch do mraků a přikázal jim nést dešťovou vodu a hned žene od severu oblaky zlatě zářící, hned je proměňuje v jeden tvar a zase mění v roztodivné kruhy a jiné podoby?

Třebaže je v mracích takové množství vody, přesto se neprotrhnou, ale voda sestupuje na zem zcela spořádaně. Kdo vypouští větry z jejich pokladnic?

„Z čího lůna vychází led, kdo plodí jíní nebes?“ (Job 38,29) Svou podstatou je vodnatý, silou jako kámen. A někdy se z vody stává sníh jako vlna, někdy zas slouží tomu, jenž rozprostírá mlhu jako popel, jindy se mění v kamennou substanci.

Vždyť Bůh spravuje vodu, jak se mu zlíbí. Její přirozenost je jedna, její moc však mnohostranná. V révě se voda mění ve „víno k radosti lidského srdce“, v olivách v „olej, aby rozjasnil tvář“. A mění se i v „chléb, aby posílil srdce člověka“ (Žl 104,15), a v rozličné plody, které byly stvořeny.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 9,9, in PG 33,648a–c.

13. srpen

Když labuť roztáhne křídla

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 28,24.26, in PG 36,57d–60a,64b.

14. srpen

Inteligence zvířat a krása rostlin

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 28,25–26, in PG 36,60c,61a–b,61b–c.

15. srpen

Pouč se od mravence, napodobuj včely

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 9,13, in PG 33,652a–c.

16. srpen

Plodit a spolupracovat na díle Božím

Metoděj z Olympu, Dialog o panenství

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

METODĚJ Z OLYMPU, Convivium decem virginum, 2,1, in PG 18,48c–d (in SC 95, s. 68–70).

17. srpen

Naše strašná schopnost vše pokazit

Niketas Stethatos, O duchovním ráji

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, 3,1–2.5, in SC 8, s. 64.

18. srpen

Svět podle ráje

Niketas Stethatos, O duchovním ráji

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, 8–9, in SC 81, s. 162–164.

19. srpen

Nakonec přichází král

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 2, in PG 44,132d–133a.

20. srpen

Synové evangelia jsou světlem světa

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 44,12, in PG 29,413a–c.

21. srpen

Vládne světu dobro, či zlo?

Ambrož, Výklad na Lukášovo evangelium

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, 4,28–29.31, in PL 15,1620a–c,1621b.

22. srpen

Touha a omyl

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 28,14–15, in PG 36,44c–45c.

23. srpen

Týž Bůh, který působí v přírodě, působí v srdcích

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 28,3, in PG 29,289b–292a–d.

24. srpen

S čistým srdcem ze země

Augustin, Výklad na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Enarrationes in Psalmos, 99,3–5, in PL 37,1271–1273.

25. srpen

V našem hlase zní vděčnost za to, že tvorstvo má jeden hlas

Augustin, Výklad na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Enarrationes in Psalmos, 148,15, in PL 37,1946–1947.

26. srpen

Vyčkej konce a pochopíš

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 9,1–3.5, in PG 52,499–500 (in SC 79, s. 144–148); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 149–150.

27. srpen

Osud světa závisí na důstojnosti člověka

Jan Zlatoústý, Výklad knihy proroka Izaiáše

Je řečeno, že domy nebudou mít obyvatele ani země nebude ukazovat svou moc. Kvůli Adamovu hříchu již na začátku vydala trní a bodláky.

A proč se divíš, jestliže lidské zločiny znemožňují její plození a porodní bolesti a my lidé jsme příčinou jak zpustošení země, tak jejího zachování? Začala totiž existovat jen kvůli nám, aby nám sloužila, a její stav, ať již je takový, či onaký, má svůj původ a kořeny zase právě v nás.

Tak je tomu i ve vyprávění o Noemovi.

Když lidská podstata dospěla k nejzazší špatnosti, vše bylo smíšeno s vodou: věci i semena, rostliny i zvířecí rod, země i moře, vzduch i hory, údolí i kopce, města i hradby, domy i věže. Úplně vše se tehdy skrylo v tom strašném moři.

Když pak měla země znovu plodit, nabyla opět své dokonalé uspořádání a vrátila se zpět ke své dřívější kráse.

Lze v tom spatřovat důkaz, že co se všude děje, je kvůli lidské důstojnosti. I moře totiž zmizelo a zase se objevilo a slunce s měsícem bylo zkroceno a opustilo svou dráhu a oheň se choval jako voda a země jako moře a moře jako země. A vše, zkrátka řečeno, změnilo svou podobu lidem k užitku. A protože člověk je ze všeho nejcennější, vše vzniká s ohledem na něj.

JAN ZLATOÚSTÝ, Interpretatio in Isaiam prophetam, 5,4, in PG 56,61–62.

28. srpen

Jiný svět pro jiný život

Bazil Veliký, O šestidenním díle stvoření

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Hexaemeron, 1,4, in PG 29,12a–c (in SC 26bis, s. 103); česky Devět kázání o stvoření světa, s. 39.

29. srpen

Nové nebe a nová země

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 15,3, in PG 33,872c–873b.

30. srpen

Konečný soulad

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 23, in PG 44,209b–c,212c.

31. srpen

I budoucí stvoření Bůh učiní kvůli tobě

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 7,31–34.38–39, in PG 52,495–496 (in SC 79, s. 124–128,130); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 143–145.

Září

Bohatství patří člověku, a proto ať člověk patří Bohu

1. září

„Kdo nechce pracovat, ať nejí“

Jan Zlatoústý, Homilie na druhý list Soluňanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam secundam ad Thessalonicenses, 5,2, in PG 62,494–495.

2. září

„V potu své tváře budeš jíst chléb“

Jan Zlatoústý, Homilie na Janovo evangelium a Homilie na knihu Genesis

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Joannem, 36,2, in PG 59,205; Homiliae in Genesim, 17,9, in PG 53,146.

3. září

Práce není pouze záležitostí rukou

Severianus z Gabaly, O stvoření světa

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

SEVERIANUS Z GABALY, Homiliae in mundi creationem, 4,6, in PG 56,492.

4. září

Je ponižující pracovat?

Jan Zlatoústý, Homilie k oslavě Priscily a Aquila

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in quaedam loca Novi Testamenti. In illud Salutate Priscillam et Aquilam (Rom 16,3), 1,5, in PG 51,193–195.

5. září

Pokud bychom nepracovali jeden pro druhého, vytratí se lidskost

Jan Zlatoústý, Homilie na první list Korinťanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam primam ad Corinthios, 25,4; 10,4, in PG 61,210–211,86–87.

6. září

Představme si člověka rychlejšího než kůň

Řehoř Nysský, O stvoření člověka

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, 7, in PG 44,140d–141c.

7. září

Lenochovo probuzení

Jan Zlatoústý, Kázání na Skutky apoštolské

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Acta apostolorum, 35,3, in PG 60,256–257.

8. září

Pokušení svatého Antonína

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata Patrum. De abbate Antonio, 1, in PG 65,76a–b.

9. září

Práce, nebo modlitba?

Apoftegmata

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Apophthegmata Patrum. De abbate Lucio, in PG 65,253b–c.

10. září

Záminka, příležitost a nutnost

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 37,1–2, in PG 31,1009c–1012c.

11. září

„Hladověl jsem a dali jste mi jíst“

Bazil Veliký, Padesát pět delších pravidel

Je totiž třeba vědět, že ten, kdo pracuje, to nemá činit, aby vyšel vstříc svým potřebám, ale aby naplnil Pánův příkaz, vyjádřený slovy: „Neboť jsem měl hlad, a dali jste mi najíst, měl jsem žízeň, a dali jste mi napít; byl jsem na cestě, a ujali jste se mě.“ (Mt 25,35)

Pán zcela zakázal strachovat se sám o sebe, když řekl: „Nedělejte si starosti o svůj život, co budete jíst, ani o své tělo, do čeho se budete oblékat. Což není život víc než jídlo a tělo víc než šaty?“ (Mt 6,25) A k tomu dodal: „Po tom všem se shánějí pohané.“ (Mt 6,32)

Proto má každý mít jako cíl své práce službu potřebným, nikoliv vlastní potřebu.

Tak se vyhne nařčení ze sebelásky a získá pochvalu za lásku k bratřím, kterou Pán vyslovil takto: „Cokoli jste udělali pro jednoho z těchto mých nejposlednějších bratří, pro mne jste udělali.“ (Mt 25,40)

Ten, kdo usiluje o dokonalost, pracuje ve dne v noci, aby se mohl podělit s potřebným.

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, 42,1, in PG 31,1024d–1025c.

12. září

Existují čtyři druhy lásky k penězům

Maxim Vyznavač, Kapitoly o lásce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, 3,16–19, in PG 90,1021a–b (in SC 9, s. 128).

13. září

Neříkejme o boháči „to je ale šťastlivec“

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 6,38–41, in SC 57/1, s. 269.

14. září

Velké oko na hrudi

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 2,12,181,1–121,2 in PG 8,540a–c,544b.

15. září

Plná truhla a pusté vědomí

Augustin, Kázání na slova Matoušova evangelia: Je-li strom dobrý, pak je i jeho ovoce dobré

Chceš mít zlato a stříbro? Vida, je to dobrá věc, ale jen pokud je budeš užívat dobře. A dobře je nebudeš užívat, budeš-li špatný. Proto je zlato a stříbro špatné pro špatné lidi a dobré pro dobré lidi. Ne že by zlato a stříbro bylo dobré, protože by činilo lidi dobrými, ale protože dobré lidi odhaluje.

Toužíš po poctách? Je to dobrá věc, ale jen pokud i je budeš užívat dobře. Kolik lidí již pocty přivedly do záhuby! Kolika lidem pocty posloužily k dobrým skutkům!

Ať je tedy každý strom dobrý. Pokud zůstane strom špatným, ať se nedomnívá, že může nést dobré ovoce. Dobrý plod vzejde jen na dobrém stromě. Proměň své srdce, promění se i tvé dílo. Vykořeň žádostivost, pěstuj lásku. Jako totiž „kořenem všeho zla je láska k penězům“ (1Tim 6,10), tak kořenem všeho dobra je láska.

Rozlišujme tedy ona dobra, pokud jsme toho schopni, protože mluvíme o dobrých stromech. A není nic, o čem by měl kdokoliv uvažovat, leda o tom, aby obrátil zrak do svého nitra, sestoupil do něj, prozkoumal sám sebe, hledal se, až by se nalezl. A co by se nelíbilo, nechť zahubí, a co by se líbilo, to ať si osvojí a pěstuje.

Pokud pak člověk zjistí, že v jeho nitru chybí statky, proč by měl bažit po statcích (dobrých věcech) zvenčí? K čemu je dobrá plná truhla peněz, když je vědomí prázdné? Chceš vlastnit bohatství, ale nechceš být dobrý. K čemu je dobré to, co někdo má, když nevlastní toho, který dal vše?

Usiluješ o dobro, jež ti není přístupné. Věř v Pána. V něm budeš mít, po čem toužíš. Získáš to, až přijdeš k němu, protože budeš mít právě jej. Usilujete o statky pomíjivé, usilujete o statky dočasné, o takové, které opouštíme za života i po smrti. Nehledej lidské statky. Hledejte především království a spravedlnost Boží.

AUGUSTIN, Sermones de Scripturis, 72,4–5.10.12, in PL 38,468–469.

16. září

Zlo nespočívá v penězích

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Isidor řekl: „Zatímco boháči během tohoto klamného života touží po slávě plynoucí z moci a po přebytku, v nečekaném okamžiku, který dopředu neznají, se jich náhle chopí smrt, pohltí je propast a jsou odsouzeni k trestu věčných plamenů pekelných.“

„Některé pyšné boháče činí touha po majetku povýšenými. Chyba však nespočívá v bohatství, ale v úmyslu, vina není ve věcech, ale v zacházení s nimi.“

„S bohatstvím nakládají dobře ti, kdo používají sobě svěřený majetek ke spásným účelům. Špatně s bohatstvím nakládají ti, kdo ač spravedliví, soudí za účelem nabytí pozemského majetku, nebo kdo dávají milodary kvůli touze po světské slávě.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 57 (58,47.52–53), in PL 88,690d–691b (in SC 86, s. 170–172).

17. září

Kdyby páni zůstali bez sluhů

Klement Alexandrijský, Vychovatel

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,6, in PG 8,604b–c,606b.

18. září

Když bohatství osvobozuje

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 8,228–229, in SC 44bis, s. 224–225.

19. září

Žebrákovo divadýlko je důkazem naší nelidskosti

Jan Zlatoústý, Homilie na první list Korinťanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam primam ad Corinthios, 21,5, in PG 61,176–177.

20. září

„Běda těm, kdo říkají hořkému sladké a sladkému hořké“

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Kdykoliv hodláš ve jménu Páně poskytnout pomoc žebrákovi, je to dar a současně půjčka.

Dar, protože nemůžeš doufat ve splacení, půjčka, protože Pán se ti za něj štědře odmění. On vzal málo pro chudého a splatí za něj mnoho.

„Kdo má soucit s chudákem, půjčuje Hospodinu, ten mu to oplátkou vrátí.“ (Př 19,17) Nechceš si zavázat Pána vesmíru za tuto platbu? Kdyby některý boháč ve městě souhlasil, že ti zaplatí za jiné, přijmeš jeho záruku? Nepřijmeš Boha jako ručitele žebráků?

Dej peníze nadarmo uložené, aniž bys je zatěžoval úroky, a bude to dobré pro oba.

Pro tebe, že peníze budou v bezpečí, pro toho, kdo je přijme, že bude mít užitek z jejich použití.

Pokud usiluješ i o zisk, spokoj se s tím od Pána. On sám ti za chudé bohatě zaplatí. Lidumilné chování očekávej od opravdového lidumila.

Co totiž přijmeš od chudého, to bude známkou největší nelidskosti.

Profituješ z neštěstí, peníze vybíráš ze slz, rdousíš nahého, biješ do hladového. Slitování nikde. Ani pomyšlení na to, že jste s trpícím jednoho rodu. A takový zisk nazýváš lidumilným.

Běda těm, kdo říkají hořkému sladké a sladkému hořké a kdo nelidskost nazývají lidumilností (srv. Iz 5,20). Nesklízejí z trní hrozny nebo z bodláčí fíky (srv. Mt 7,16) ani z úroků lidumilnost.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 15, in PG 29,277c–280b.

21. září

Malý portrét lichváře

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Lakomec vidí u svých kolenou prosit muže shrbeného nouzí. Co by ten ve své poníženosti neudělal, co by neřekl? On se však neslituje nad jeho nedůstojným chováním, nemyslí na jeho původ, nepodvolí se prosbám, ale zůstává tvrdě neoblomný.

Neustoupí naléhavým žádostem, nenechá se pohnout slzami, stále nechce vidět pravdu. Přísahá, že ne, zaklíná se, že opravdu nemá vůbec žádné peníze a že se sám musí ohlédnout, jestli by našel někoho, kdo mu půjčí, stvrzuje tu lež přísahami a jako přívažek k nelidskosti je i křivopřísežníkem.

Když pak žadatel o půjčku připomene úroky a zmíní se o zástavě, tehdy svraští obočí, usměje se, rozpomene se nějak na přátelství, které bylo mezi jejich otci, nazve jej dobrým přítelem a řekne: „Podíváme se, jestli mám nějaké peníze stranou. (Vida, mám.) Uložil si je u mne drahý přítel za určitým účelem. Určil však na ně velký úrok. Já ti ovšem úplně slevím a dám ti úrok menší.“

Když to takto nastrojí, takovými slovy zalichotí a navnadí onoho ubožáka, zaváže si jej písemnou smlouvou a k tíživé bídě toho muže si vezme i jeho svobodu, jde pryč. Zavázal jej totiž úroky, jejichž plné splacení nebylo předmětem slibu, a přijal jej s jeho souhlasem k doživotnímu otroctví.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 14, in PG 29,265b–268a.

22. září

Nestaň se otrokem lichvářů

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 14, in PG 29,269c–272b.

23. září

Synové oblud se rodí, aby věčně plodili

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 14, in PG 29,273b–276a.

24. září

Jen ten, kdo dává s radostí, neponižuje chudáka

Jan Zlatoústý, Homilie na list Římanům

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Romanos, 21,1–2, in PG 60,603.

25. září

Dobrodiní s penězi druhých

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Augustin řekl: „Množství chudých vyžaduje peníze poctivě vydělané, nikoliv uloupené. Co je to za dar, když jeden radostně přijímá, co druhý v slzách pozbyl; jeden jásá, druhý však vzdychá.“

„Třebaže druhému dáváš něco svého, přece bude lepším milodarem, když vrátíš, co dlužíš. Jsou tací, kteří chtějí spíše vlastní majetek promrhat štědrými dary než díky spořivosti vrátit cizí majetek.“

Jeroným řekl: „Sláva biskupů spočívá v opatřování prostředků chudým, potupou všech kněží je usilovat o vlastní bohatství.“

Bazil řekl: „Když dáváš chudému almužnu, nepropadej marnivosti ani si nemysli, že jsi lepší než obdarovaný.“

Řehoř řekl: „Dáváme-li potřebným to nejnutnější, pak jim vracíme, co jim patří; není to dar z našeho.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 48 (49,25–27.30.32–33.35), in PL 88,679c–680a (in SC 86, s. 106–108).

26. září

Společné rozhodování o penězích

Augustin, List Ecdicii, paní a zbožné křesťance

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Epistolae ipso etiam episcopo scriptae, quarum tempus minus compertum est, 262, in PL 33,1079–1080.

27. září

Společnice a hůl pro tvé putování

Klement Alexandrijský, Vychovatel

My, poutníci za pravdou, musíme cestovat nalehko.

A rovněž žena milující svého muže musí být na cestu vybavena podobně jako on. Dobrý proviant při putování do nebe si vzali ti, kdo jsou střídmí a uměřeně důstojní.

A jako je noha měřítkem pro botu, stejně je každé tělo měřítkem majetku. Zbytek pak – co se nazývá ozdobami a mobiliářem bohatých – je přítěží, nikoliv ozdobou těla.

Kdo však usilovně spěje k nebi, musí s sebou mít jako pořádnou hůl dobročinnost a dosáhne opravdového klidu, když se rozdělí s těmi, jimž osud nepřeje.

Ve stejném duchu promlouvá i Písmo: „Výplata života člověku jest bohatství jeho.“ To znamená, pokud je bohatý, bude spasen tím, že bude rozdávat.

Jako vydatné studně, které přirozeně vystoupají do původního stavu hladiny, když se z nich nečerpá, tak i rozdávání je laskavým pramenem lidumilnosti: s žíznivými sdílí nápoj a tím roste a znovu se naplňuje, stejně jako když mléko prýští do vysávaných a mačkaných prsou.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, 3,7, in PG 8,609a–c.

28. září

Je chudoba a chudoba

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 33, in PG 29,361a–c.

29. září

Přišli jsme nazí a nazí odejdeme

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 9,338.340, in SC 44bis, s. 301–302.

30. září

Pane, dopřej mi podíl na věčnosti

Augustin, Kázání na slova Žalmu 9/10: Na tebe se spoléhá ubožák, sirotkovi tys pomocníkem

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Sermones de Scripturis, 14,7.9, in PL 38,114–116.

Říjen

V církvi je světlo pro nás a kvásek pro zemi

1. říjen

Každá stránka Bible zní Kristem

Augustin, Výklad na první list Janův

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, In Epistolam Joannis ad Parthos, 2,1, in PL 35,1989 (in SC 75, s. 151–152).

2. říjen

Průvodce při objevování Písma

Origenes, O počátcích

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ORIGENES, De principiis, 4,8–11, in PG 11,358a–b,459b,362b,363b–366a.

3. říjen

Dvojí význam v Bibli

Origenes, O počátcích

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ORIGENES, De principiis, 4,18–20, in PG 11,381b–385b.

4. říjen

Tato slova jsou slovy od Boha

Origenes, O počátcích

Ty části Písma, které předpovídají Krista, dále ty, které zvěstují jeho příchod a také ty, které ohlašují jeho učení, jsou inspirovány Bohem. Tyto části Písma byly vysloveny s mocí a autoritou, a proto získaly tolik lidí.

Je třeba říci, že až po Kristově příchodu se ukázala božskost prorockých slov a duchovní význam Mojžíšova zákona. Předložit zřejmé důkazy božské inspirace Starého zákona nebylo před Kristovým příchodem vůbec možné. Ježíšův příchod však přesvědčil i ty, kteří byli schopni pochybovat o božskosti Zákona a proroků, že jsou sepsány s nebeskou milostí.

Horlivý a pozorný čtenář prorockých děl vycítí stopu inspirace už ze čtení, a tak se přesvědčí, že nejsou lidské ty spisy, o nichž věříme, že jsou slovy Božími.

I světlo v Mojžíšově zákoně, dříve zahalené závojem, se rozzářilo současně s Ježíšovým příchodem, poté co byl závoj sňat a bylo možné poznat dobra, jejichž stín byl ve spisu obsažen (srv. 2Kor 3,12–18; Žid 10,1).

Bylo by příliš zdlouhavé vypočítávat nejstarší proroctví o všech budoucích událostech, abychom jejich božskostí zasáhli toho, kdo je na pochybách, aby se zbavil veškeré nerozhodnosti a rozptýlení a aby se celou duší oddal slovům Božím.

ORIGENES, De principiis, 4,6–7, in PG 11,352b–353b.

5. říjen

Příručka pro boj k dobytí království

Maxim Vyznavač, Mystagogie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Mystagogia, 10.13, in PG 91,689b–c,692b–c.

6. říjen

Bůh nalezl nevěstku a učinil z ní pannu

Augustin, Kázání o vyznání víry

Věřím ve svatou církev. Tato svatá církev, to jsme my všichni.

Neříkám však „my“ ve smyslu „ti, kteří jsme zde“, „vy, kteří jste mne právě vyslechli“. Myslím tím, kolik se nás věřících křesťanů shromáždilo s Boží pomocí v této církvi, tj. v této obci, v tomto kraji, kolik jich je v této provincii i za mořem a na celém světě, protože od východu slunce až na západ je chváleno jméno Hospodina (srv. Žl 113,3).

Tak je to s katolickou církví – naší opravdovou matkou, opravdovou chotí onoho slavného ženicha.

Ctěme ji, když je manželkou takového Pána. Je to nebývalá a velká pocta od ženicha; našel nevěstku a učinil z ní pannu.

Nemůže zapřít, že byla nevěstkou, aby nezapomněla na milosrdnost svého osvoboditele. Jak by nebyla nevěstkou, když smilnila s modlami a zlými duchy? Smilstvo srdce bylo ve všech: tělesného smilstva se dopouštěli jen někteří, duchovního všichni.

I přišel a učinil ji pannou, pannou učinil církev.

Panna je a pannou ať zůstane, ať se střeží před svůdcem, aby nenašla zhoubce.

AUGUSTIN, Sermones de Tempore, 213,7, in PL 38,1063–1064.

7. říjen

V církvi je život, protože v církvi je Duch

Augustin, Kázání na svátek Letnic

Pokud chcete, aby ve vás byl Duch Svatý, poslouchejte, bratři. Náš duch, díky kterému je každý člověk naživu, se nazývá duše. A vidíte, co duše vykonává v těle.

Vyživuje všechny údy. Prostřednictvím očí vidí, skrze uši slyší, nosem cítí, jazykem promlouvá, rukama koná, nohama chodí.

Je přítomna ve všech údech, takže žijí. Všem dává život a každému z nich jeho úkol. Oko neslyší, ucho nevidí, nevidí ani jazyk, ani nepromlouvá ucho či oko, přece však žijí: žije ucho, žije jazyk; mají různé úkoly, ale společný život.

Tak je to i s Boží církví.

Pomocí jedněch svatých koná zázraky, díky jiným svatým promlouvá pravdu, prostřednictvím dalších svatých střeží panenství, skrze jiné svaté hlídá manželskou věrnost, díky jedněm dosahuje to, díky druhým ono. Každý dělá to své, ale žijí společně.

Čím je však duše v lidském těle, tím je Duch Svatý v těle Kristově, tedy v církvi. Duch Svatý vykonává v celé církvi to, co dělá duše ve všech údech jednoho lidského těla.

Poslyšte ovšem, nač si máte dát pozor, čeho si máte hledět a čeho se bát.

Stává se, že lidské tělo přijde o některou část – ruku, prst nebo nohu. Zdalipak provází duše to, co bylo odňato? Dokud něco bylo součástí těla, tak to žilo, ale po oddělení to o život přišlo.

Tak i křesťan náležející k obecné církvi žije, dokud je součástí těla. Když je odříznut, stane se heretikem. Oddělenou část Duch neprovází.

AUGUSTIN, Sermones de Tempore, 263,4 in PL 38,1231.

8. říjen

Kristus je bránou pokornou a nízkou

Augustin, Výklad na Janovo evangelium

„Amen, amen, pravím vám: Kdo nevchází do ovčince dveřmi, ale vniká tam jinudy, to je zloděj a lupič.“ (Jan 10,1) To není pastýř, který se o stádo stará a zachraňuje je.

Byli jistí filosofové, kteří obšírně a podrobně pojednali o ctnostech a neřestech, rozdělili je, vymezili, podali přesvědčivá odůvodnění, naplnili tím celé knihy, z plna hrdla hlásali svou moudrost. Ti se odvažovali lidem říkat: „Následujte nás, přidejte se k naší sektě, chcete-li žít blaženě.“

Nepřišli však dveřmi, chtěli ničit, zabíjet a vraždit.

Pamatujte si: Kristův ovčinec je obecná církev. Kdokoliv chce vstoupit do ovčince, ať vstoupí dveřmi a ať káže pravého Krista.

A nejen ať káže pravého Krista, ale ať usiluje o slávu Krista, ne o svou. Neboť mnozí v úsilí o vlastní slávu Kristovy ovečky spíše rozehnali, než shromáždili.

Kristus Pán je totiž nízká brána; kdo jí vstupuje, ten se musí sehnout, aby vstoupil a neudeřil se do hlavy.

Kdo se však neponíží, ale povyšuje se, chce vylézt po zdi; kdo tedy leze po zdi, vyvyšuje se tak, že spadne.

AUGUSTIN, In Joannis Evangelium, 45,2–4, in PL 35,1720–1721.

9. říjen

Církev – smíření rozdílnosti

Maxim Vyznavač, Mystagogie

Ukáže se, že i Svatá církev Boží působí vůči nám stejně jako Bůh, vůči němuž se má jako obraz k modelu. Existuje totiž mnoho, ba zřejmě nespočetně mužů, žen i dětí, kteří se mezi sebou nadmíru liší rodem a postavou, národností a jazykem, způsobem života a věkem, názory a dovednostmi, mravy a zvyky, zaměstnáními, znalostmi a svým postavením, štěstím i vlastnostmi a tělesnou konstitucí, a přece jsou v téže církvi a jejím prostřednictvím podstupují znovuzrození a Duchem opětovné stvoření. Ona vděčně dává všem stejně jednu božskou podobu i přízvisko – patří Kristu a podle něj se také nazývají.

Církev dále propůjčuje jednoduchý, neodlučitelný a neoddělitelný stav duše prostřednictvím víry, který nedovoluje dokonce ani poznat, že okolo každého jednotlivce panuje mnoho nevýslovných rozdílů, protože ona je obecná a všichni k ní mají vytvořen vztah a sbližují se v ní.

Díky ní nikdo nežije zcela sám, oddělen od společenstva, všichni jsou vzájemně těsně spojeni na základě jedné prosté a neoddělitelné milosti víry a její moci.

Je psáno: „Obec věřících měla jedno srdce a jednu duši.“ (Sk 4,32) Znamená to, že z různých údů bylo jedno tělo – ve skutečnosti i na pohled –, opravdu hodné samotného Krista, naší pravé hlavy.

Božský apoštol o něm říká: Potom „už není Žid anebo Řek, už není otrok anebo člověk svobodný, už není muž anebo žena; všichni jste jeden v Kristu Ježíši.“ (Gal 3,28; srv. Kol 3,11) On vše k sobě připojuje jedinou prostou nekonečně moudrou mocí dobroty, jako středobod, z nějž vycházejí přímé linie.

MAXIM VYZNAVAČ, Mystagogia, 1, in PG 91,665c–668a.

10. říjen

Kdo má klíče svěřené Petrovi?

Augustin, Kázání v sobotu velikonočního oktávu

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Sermones, 229/N, in Miscellanea Agostiniana, I, s. 493.

11. říjen

Jsem člověk určený pro službu svornosti

Ignác Antiochijský, List Filadelfským

Všichni se sjednoťte se svornou myslí.

Mezi vámi jsem zvolal, mluvil jsem mocným hlasem, hlasem Božím: „Dbejte svého biskupa, rady starších a diákonů.“

Jedni mne podezírali, že tak mluvím v předtuše rozkolu mezi některými. Ten, pro koho jsem v poutech, mi však je svědkem, že jsem se to nedozvěděl od člověka. Duch to hlásal slovy:

Bez biskupa nic nečiňte, své tělo střežte jako Boží chrám, milujte svornost, střezte se rozkolů, buďte napodobiteli Ježíše Krista, jako i on je napodobitelem svého Otce. Nevíte, že jste Božím chrámem a že ve vás bydlí Boží Duch? (srv. 1Kor 3,16; 6,19; 11,1).

Činil jsem, co mi příslušelo, jako člověk uzpůsobený ke svornosti.

Tam, kde panuje rozkol a hněv, tam Bůh nebydlí.

Vyzývám vás, abyste nic nečinili se stranickou náklonností, ale v souladu s Kristovým učením.

Pro mne je však zárukou Ježíš Kristus, nedotknutelnou zárukou jsou jeho kříž, smrt, vzkříšení a víra, která skrze něj přichází; na jejich základě chci být ve vaší modlitbě ospravedlněn.

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistolae genuinae. Epistola ad Philadelphenses, 6,2; 7,1–2; 8,1–2, in PG 5,701b–704b; česky List Filadelfským, s. 133–134.

12. říjen

Symfonie vaší lásky

Ignác Antiochijský, List Efezským

Sluší se tedy, abyste byli ve shodě s biskupovým míněním. A vy to činíte. Vaše slovutná rada starších, hodná Boha, je spojena s biskupem jako struny s kytarou. Proto je ve vaší jednotě a harmonické lásce opěvován Ježíš Kristus.

Staňte se sborem každý jeden z vás, abyste se harmonicky v jednotě a souladu chopili Boží melodie a jedním hlasem skrze Ježíše Krista zpívali Otci, aby vás jednak uslyšel a aby rovněž skrze vaše dobré skutky poznal, že jste údy jeho syna.

Je užitečné setrvávat v dokonalé jednotě, abyste vždy byli i ve spojení s Bohem.

Jestliže jsem já v tomto krátkém čase navázal s vaším biskupem takovou známost – nikoliv lidské povahy, ale duchovní –, o kolik více považuji za blažené vás, že jste s ním spojeni, jako je církev spojena s Ježíšem Kristem a jako je Ježíš Kristus spojen se svým Otcem, aby vše bylo v harmonické jednotě?

Jestliže totiž má modlitba dvou lidí tak velkou moc, o kolik mocnější je modlitba biskupa a celého církevního sboru?

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistolae genuinae. Epistola ad Ephesios, 4,1–2; 5,1–2, in PG 5,648a–649a; česky List Efezským, s. 118–119.

13. říjen

Církev za temného pronásledování

Jan Zlatoústý, Těm, kdo se pohoršili

Jakmile spatříš církev rozprášenou, zakoušející nejhorší protivenství, její významné členy pronásledované a bičované, jejího představeného v nejvzdálenějším vyhnanství, nehleď jen na to, ale také na to, co z toho vzejde – na platy, odškodnění, trofeje, výhry. Je řečeno: „Kdo vytrvá až do konce, bude spasen.“ (Mt 10,22)

Ve Starém zákoně když ještě nebylo známo učení o vzkříšení. I když se jim zde v tomto životě dařilo, nejvíce obdivuhodní byli asi ti z nich, kteří si prosperity neužili. Ti totiž, třebaže dosud jasně neznali učení o vzkříšení a viděli, že se děje opak Božích příslibů, nebyli pohoršeni, nenechali se zmást ani znepokojit, ale ustoupili jeho neuchopitelné prozřetelnosti.

S vědomím, jak důmyslná, jak vynalézavá je jeho moudrost, vyčkávali konce, a spíše všechna protivenství, která se jim před koncem přihodila, snášeli vděčně a neustále slavili Boha, ačkoliv tyto události dopustil.

Srovnej tedy tyto události s tím, co se děje nyní.

A uvidíš svou zbabělost i slabost těch, kteří se pohoršují, a jasně pochopíš, že pohoršení nevzchází odnikud jinud než z toho, že se člověk nepoddá neuchopitelné Boží prozřetelnosti.

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, 9,6–7; 10,16, in PG 52,500.503 (in SC 79, s. 148,160); česky Povzbuzení pronásledovaným, s. 151,155.

14. říjen

K čemu je biskupská hodnost?

Augustin, Kázání v den biskupského svěcení

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Sermones, 340A, in Miscellanea Agostiniana, I, s. 563.

15. říjen

Síla, kterou nemá žádný anděl

Jan Zlatoústý, O kněžské službě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, 3,5, in PG 48,643.

16. říjen

Průvodci na cestě ke spáse

Jan Zlatoústý, O kněžské službě

Bůh dal kněžím větší moc než vlastním rodičům.

A mezi nimi (rodiči a kněžími) je takový rozdíl jako mezi životem současným a budoucím.

První plodí pro tento život, ti druzí pro onen.

Rodiče nedokáží ubránit své děti ani před tělesnou smrtí, ani od nich odvrátit nápor nemoci. Kněží pak často spasili utrápenou duši, odsouzenou k záhubě, když pro některé zařídili mírnější trest, jiné předem ochránili před pádem, a to nejen poučováním a napomínáním, ale i s pomocí modlitby.

Vlastní rodiče dále nedokáží prospět svým dětem, pokud se tyto dostanou do křížku s někým vysoce postaveným a mocným. Kněží však často usmířili nikoliv vládce či krále, ale hněv samotného Boha.

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, 3,6, in PG 58,644.

17. říjen

K výuce pravdy nestačí slova

Klement Alexandrijský, Koberce

Kdo vzal na sebe úkol učit jiné, zvyšuje ještě více gnostickou důstojnost, protože přijal slovem i činem správu největšího dobra na zemi a stal se tak prostředníkem ke spojení a společenství s Bohem.

Zdatný učitel přijímá u živých obrazů, tedy u lidí, pravou velkolepost slova a dobrodiní jim prokázané se vztahuje k samotnému Pánu. Podle jeho obrazu člověk skutečný svým vzděláním utváří a přetváří obnovou ke spáse člověka, který se má učit.

A cokoliv má v mysli, to také na jazyku přináší těm, kteří jsou pro svou svornost hodni mu naslouchat; jeho slova i život jsou v souladu s jeho míněním.

Jeho myšlenky i slova jsou pravdivé.

On sám sebe vydává v zájmu církve i v zájmu žáků, které „stvořil“ ve víře; jako příklad pro ty, kteří dokážou převzít nejvyšší úřad učitele milujícího lidi i Boha; k potvrzení pravdivosti svých slov; ke skutečnému osvědčení lásky k Pánu.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 7,9,52–53, in PG 9,473b–477a; česky Stromata, VII, s. 201–205.

18. říjen

Politováníhodný lovec potlesku

Jan Zlatoústý, O kněžské službě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, 5,7–8, in PG 48,676.

19. říjen

Útes, pod nímž se zdržují dravci

Jan Zlatoústý, O kněžské službě

Ze všech nejhorší útes patří marnivosti. Je horší než ten, o kterém zpívají skladatelé mýtů. Vždyť okolo něj dokázali mnozí proplout a uniknout mu bez úhony. Pro mne je však marnivost natolik nebezpečná, že ani nyní, kdy mne žádná nutnost k oné propasti netlačí, nejsem s to se této hrůzy vyvarovat. Kdyby mi někdo svěřil tak velký úřad, bylo by to, jako by mi svázal ruce za zády a vydal mne zvířatům bydlícím na onom útesu, aby mne dennodenně drásala.

Copak je to za zvířata?

Hněv, malomyslnost, závist, svárlivost, pomluvy, obviňování, lež, přetvářka, úklady, zloba vůči těm, kteří se nijak neprovinili, potěšení z hanby kolegů, žalost nad tím, když se jim daří, láska ke chvále, touha po poctě – ta ze všech nejvíc vrhá lidskou duši do záhuby – učení směřující k požitkům, otrocké pochlebování, nízké lichocení, pohrdání chudými, úslužnost bohatým, nesmyslné pocty a škodlivé laskavosti, které jsou nebezpečné jak pro ty, kdo je prokazují, tak pro jejich příjemce, servilní strach, potlačování svobody slova, mnohé podoby nízkosti, avšak žádná opravdová pokora, žádné kárání ani napomínání, nebo spíše jen vůči nízko postaveným a přes míru, zatímco vůči mocným se nikdo neodváží ani otevřít ústa.

Tato všechna zvířata a mnohá další žijí na onom útesu. Koho jednou polapí, toho nutně zavlečou do takového otroctví, že pak, dokonce proto, aby se zalíbil ženám, často dělá mnoho věcí, o nichž není hezké ani mluvit.

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, 3,9, in PG 48,646.

20. říjen

I pro tebe vše začíná s touto vodou

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 3,4–5, in PG 33,429a–433a.

21. říjen

„Kde je, smrti, tvá zbraň?“

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Ježíš posvětil křest, když byl sám pokřtěn. Jestliže byl pokřtěn Syn Boží, kdo může ještě pohrdat křtem a přitom žít zbožný život?

Nenechal se pokřtít, aby získal odpuštění hříchů (on totiž žádné neměl). Ale i přestože byl bez hříchu, nechal se pokřtít, aby křtěným poskytl Boží milost a důstojnost.

„Protože sourozenci mají krev a tělo společné, i Ježíš přijal krev a tělo, aby svou smrtí zbavil moci toho, který má vládu nad smrtí, totiž ďábla“ (Žid 2,14), abychom poté, co jsme se stali účastni jeho vtěleného příchodu, měli účast i na jeho božské milosti a aby napříště smrt dostala náhubek a my všichni spaseni řekli: „Smrti, kdepak je tvoje vítězství? Smrti, kdepak je tvůj bodec?“ (1Kor 15,55)

Křtem se ničí osten smrti.

Do vody sice sestoupíš se svými hříchy, ale vzývání milosti zapečetí duši a napříště se už nemusíš nechat pohlcovat tím strašným drakem. Sestoupils jako mrtvý hříšník, vzhůru stoupáš vzkříšený ve spravedlnosti. Jestliže jsi s ním sjednocen, protože máš účast na Spasitelově smrti, jistě budeš uznán za hodna účasti i na jeho zmrtvýchvstání (srv. Řím 6,5).

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 3,11–12, in PG 33,441a–444a.

22. říjen

Posvěcení Krista a stvrzení tvé víry

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Krista nepomazal člověk olejem či pozemskou mastí, ale Otec jej učinil Spasitelem celého světa a pomazal jej Duchem Svatým, jak říká Petr: „Bůh pomazal Duchem Svatým a mocí Ježíše z Nazareta, jak on všude procházel, prokazoval dobrodiní, a protože Bůh byl s ním, uzdravoval všechny, které opanoval ďábel.“ (Sk 10,38)

I prorok David zvolal: „Tvůj trůn, Bože, trvá na věčné časy, žezlo tvé vlády je žezlo nestranné! Miluješ spravedlnost, nenávidíš nepravost; proto tě Bůh, tvůj Bůh pomazal olejem radosti před tvými druhy.“ (Žl 45,7–8)

A jako byl Kristus doopravdy ukřižován, pohřben a povstal, vy jste mu při křtu připodobněni: spolu s ním jste uznáni za hodny ukřižování, pohřbu i vzkříšení.

Stejně je tomu i při pomazání.

Onen byl pomazán pomyslným olejem veselí, tedy Duchem Svatým, zvaným „olej veselí“, protože je příčinou duševního veselí. Vy jste pak byli pomazáni mastí, a jste tak Kristovými společníky a druhy.

Měj se však na pozoru, abys tu mast nepovažoval za obyčejnou.

Jako totiž chléb při eucharistii po vzývání Ducha Svatého už není prostým chlebem, ale tělem Kristovým, tak i tato posvátná mast už není po vzývání obyčejná ani, jak by se dalo říci, obecná, ale Kristův dar schopný příchodem Ducha Svatého zprostředkovat jeho božskost.

Ten je symbolicky namazán na tvé čelo a na ostatní vnímavé části. A zatímco tělo je natíráno viditelnou mastí, duše je posvěcena svatým a životadárným Duchem.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 21,2–3, in PG 33,1089a–1092a.

23. říjen

Každodenní zázrak Lazara

Augustin, Výklad na Janovo evangelium a Výklad na Žalmy

„Ježíš byl hluboce dojat a přišel ke hrobu. Byla to jeskyně a na ní ležel kámen. Ježíš řekl: ‚Odstraňte ten kámen!‘“ (Jan 11,38–39)

Odstraňte kámen? Hlásejte milost.

Apoštol Pavel říká, že je služebníkem Nového zákona, ne písma, ale ducha: „Neboť litera zabíjí, ale duch oživuje.“ (2Kor 3,6) Litera zabíjí, jako kámen tíží.

Ježíš řekl „zvedněte kámen“. Odejměte tíhu Zákona, hlásejte milost.

„Neboť Hospodin shlédl ze své vznešené svatyně, popatřil z nebe na zem, aby slyšel nářek zajatců, aby vysvobodil odsouzené k smrti.“ (Žl 102,20–21) A pro tyto vězně je odpuštění hříchů vysvobozením z osidel špatných tužeb nebo z pout vlastních hříchů.

Vždyť jak by Lazarovi prospělo, že vyšel ven z hrobu, kdyby nezaznělo: „Rozvažte ho a nechte odejít!“ (Jan 11,44)

Ježíš sám jej hlasem pozvedl z hrobu, sám mu zvoláním navrátil duši, sám zvítězil nad pozemskou tíží uvalenou na pochovaného a Lazar vyšel svázaný. Ne však díky vlastním nohám, ale mocí toho, kdo jej povolal.

Totéž se děje v srdci kajícníka; když slyšíš člověka, jak lituje svých hříchů, už začal žít nanovo.

Když člověk své svědomí otevírá ve zpovědi, již vyšel z hrobu – ještě ho ale nerozvázali. Kdy a kým bude rozvázán?

„Amen, pravím vám: Všecko, co svážete na zemi, bude svázáno na nebi, a všecko, co rozvážete na zemi, bude rozvázáno na nebi.“ (Mt 18,18) Církev tedy právem může udílet odpuštění hříchů.

AUGUSTIN, In Joannis Evangelium, 49,22, in PL 35,1756; Enarrationes in Psalmos, 101,1, in PL 37,1306.

24. říjen

Pyramida tvých hříchů nebude nikdy příliš vysoká

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 1,2; 2,6, in PG 33,372a–c,389b–c.

25. říjen

Jeho tělo a jeho krev

Jan Damašský, Výklad pravé víry

Protože jsme však jaksi dvojité podstaty, složení, je třeba, abychom se i dvakrát narodili i abychom měli složenou stravu.

Narození je nám dáno z vody a Ducha – mám na mysli křest – a jako strava sám „chléb života“ (Jan 6,48), náš Pán Ježíš Kristus, který sestoupil z nebe.

Když měl za nás přijmout dobrovolnou smrt oné noci, kdy sám sebe vydal, ustanovil nový zákon svým svatým učedníkům a apoštolům a jejich prostřednictvím všem, kdo v něj věří.

Umyl nohy svým učedníkům jako symbol křtu svatého. Pak rozlomil chléb a podal jim jej se slovy: „Berte a jezte, to je mé tělo,“ rozlomené pro vás k odpuštění hříchů. Podobně vzal pohár s vínem a vodou a předal jim jej se slovy: „Pijte z něj všichni, to je má krev.“

Jestli nebe, země, voda, oheň, vzduch a veškerý jejich řád i onen přeslavný živočich člověk byli vytvořeni slovem Páně, jestli se onen Bůh, který je Slovem, dobrovolně stal člověkem a čistou, neposkvrněnou krev svaté Panny učinil bez semene podstatou svého těla, nemůže pak z chleba udělat své tělo a z vína s vodou svou krev?

Na začátku řekl: „Ať vydá země zeleň“ (Gn 1,11) a ona až dosud po dešti vyhání vlastní ratolesti pobídnuta a zmocněna Božím nařízením.

Bůh řekl: „toto je mé tělo“ a „toto je má krev“ a „toto čiňte na mou památku“. Jeho všemocným nařízením se pak toto děje.

A prostřednictvím vzývání sestupuje na toto nové pole jako déšť zastiňující moc Ducha Svatého.

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, 4,13, in PG 94,1137d–1141a.

26. říjen

Eucharistie odhaluje naši velikost

Augustin, Kázání o svátostech v době velikonoční

Náš Pán Kristus ustanovil za oběť, jak vidíte, svoje tělo a svou krev. Neboť jeho tělo probodené kopím vydalo vodu a krev (srv. Jan 19,34), čímž odpustil naše hříchy.

Mějte na paměti tuto milost pracujíce na své vlastní spáse, protože je to Bůh, kdo ve vás působí, a přistupujte k účasti na tomto oltáři s bázní a chvěním.

Připomeňte si v chlebu, že visel na kříži, v kalichu vína, že z jeho boku vytekla krev.

Proto přijměte a jezte tělo Krista, protože v těle Kristově jste se již stali jeho údy. Přijměte a pijte krev Kristovu.

Abyste se nerozkmotřili, jezte pouta své jednoty. Abyste si nepřipadali bezcenní, pijte svou odměnu.

Tak jako se ve vás toto mění, když jíte a pijete, tak i vy se měníte v tělo Kristovo, pokud žijete poslušně a zbožně.

Apoštol totiž připomíná, že toto bylo předpověděno v Písmu svatém: „Stanou se jedním tělem.“ (Gn 2,24) A jinde říká právě o témže svatém přijímání: „Protože je to jeden chléb, tvoříme jedno tělo, i když je nás mnoho, neboť všichni máme účast na jednom chlebě.“ (1Kor 10,17)

Nyní tedy začínáte přijímat, čím jste začali být.

AUGUSTIN, Sermones inediti, 3,2–4 (228B), in PL 46,827–828 (in Miscellanea Agostiniana, I, s. 18–20).

27. říjen

Kristus se nám dává během liturgie

Jan Zlatoústý, O kněžské službě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, 3,4, in PG 48,642.

28. říjen

Liturgie zpřítomňuje události spasení

Augustin, Kázání o velikonoční vigilii

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Sermones de Tempore, 220, in PL 38,1089.

29. říjen

Políbení pokoje

Maxim Vyznavač, Mystagogie

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Mystagogia, 17, in PG 91,693d–696a.

30. říjen

V jakém významu jde o uctívání obrazů

Jan Damašský, Výklad pravé víry a Tři řeči proti odpůrcům obrazů

Protože nám někteří vyčítají, že vzdáváme hold a prokazujeme úctu obrazu Spasitele a naší Paní i ostatních světců a služebníků Kristových, ať si poslechnou, že na začátku Bůh stvořil člověka podle vlastního obrazu.

Proč jinak si prokazujeme vzájemnou úctu než proto, že jsme stvořeni k obrazu Božímu?

Jak totiž říká nad jiné božský Bazil: „Úcta k obrazu přechází na první vzor.“ (BAZIL VELIKÝ, De Spiritu Sancto, 18) Tím se myslí model, podle kterého byl obraz vytvořen. Proč se Mojžíšův národ zbožně klaněl kolem stanu? Protože byl obrazem a vzorem věcí nebeských, ba spíše celého stvoření.

Sám Bůh jako první vytvořil obraz a obrazy ukázal. Vytvořil totiž člověka k obrazu svému (srv. Gn 1,27).

Abrahám, Mojžíš, Izaiáš a všichni proroci spatřili obrazy Boha, a ne samu božskou podstatu.

Trnitý keř byl obrazem Matky Boží, a když k němu chtěl Mojžíš přistoupit, Bůh mu řekl: „Nepřibližuj se sem, zuj si opánky z nohou, neboť místo, na kterém stojíš, je půda svatá.“ (Ex 3,5)

Je-li svatá půda, na níž Mojžíš uviděl obraz Bohorodičky, o kolik svatější je sám obraz?

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, 4,16, in PG 94,1168c–1169a; Pro sacris imaginibus orationes tres, 2,20, in PG 94,1308a–b.

31. říjen

Jako je duše v těle, tak i křesťané ve světě

List Diognetovi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Epistola ad Diognetum, 5,1–15; 6,1, in PG 2,1173b–1176a (in SC 33, s. 63–64); česky List Diognetovi, s. 178.

Listopad

Promluv ke mně, ó Pane, a já ti budu umět odpovídat

1. listopad

Otče náš

Řehoř Nysský, Homilie o modlitbě Otče náš

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De oratione dominica, 2, in PG 44,1140d–1141c.

2. listopad

Jenž jsi na nebesích

Řehoř Nysský, Homilie o modlitbě Otče náš

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De oratione dominica, 2, in PG 44,1144b–1145b.

3. listopad

Posvěť se jméno tvé

Origenes, O modlitbě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ORIGENES, De oratione, 14,1–4, in PG 11,492b–493b.

4. listopad

Přijď království tvé

Origenes, O modlitbě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ORIGENES, De oratione, 25,1–3, in PG 11,496b–c,497b–c,500a.

5. listopad

Buď vůle tvá jako v nebi, tak i na zemi

Origenes, O modlitbě

Dokud ještě prodléváme v modlitbě na zemi s vědomím, že Boží vůle se děje v nebi u všech obyvatel nebes, pak se modleme, aby se i nám na zemi podobně jako jim dála ve všem vůle Boží. To se stane, nebudeme-li nic proti jeho vůli činit.

Jakmile však na zemi završíme Boží vůli tak, jako je v nebi, budeme stejní jako obyvatelé nebes, protože poneseme velmi podobně jako oni obraz nebeský (srv. 1Kor 15,49).

Staneme se dědici království nebeského a ti, kdo budou po nás na zemi, se budou modlit, aby se vyrovnali nám v nebi.

Pán řekl na konci tohoto evangelia po svém vzkříšení jedenácti učedníkům: „Je mi dána veškerá moc na nebi i na zemi.“ (Mt 28,18)

K moci, kterou má v nebi, dostal podle svých slov přidánu i moc na zemi.

Když ti v nebi byli již dříve osvíceni Slovem, pak „při skonání věku“ (Mt 13,40) i ti „na zemi“ díky moci, která byla dána Synu Božímu, napodobují to dokonalé v nebi, nad čím Spasitel převzal moc.

Tak chce Kristus vzít své učedníky k Otci coby pomocníky v modlitbách, aby mocí, kterou dostal jak v nebi, tak i na zemi, byly poměry na zemi napraveny podobně jako ty v nebi, které jsou podřízeny pravdě a Slovu, a aby je vedl k blaženému cíli těch, kteří jsou v jeho moci.

Každý, kdo patří k církvi, se musí modlit těmito slovy.

ORIGENES, De oratione, 26,1.4.3, in PG 11,500b–c,501b–c,501a.

6. listopad

Chléb vezdejší dej nám dnes

Řehoř Nysský, Homilie o modlitbě Otče náš

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De oratione dominica, 4,3–4, in PG 44,1173a,1176a.

7. listopad

Odpusť nám naše viny, jako i my odpouštíme našim viníkům

Jan Kassián, Promluvy

Nevýslovná je milosrdnost Boží. Nejen že nám předala podobu modlitby, ale ustanovila i způsob našeho chování tak, aby bylo pro ni přijatelné.

Dokonce udělila těm prosebníkům příležitost otevírající jim cestu, kterou nad sebou dosáhnou vynesení milosrdného a spravedlivého Božího rozsudku. A udělila nám rovněž jistou možnost, abychom mohli zmírnit výrok našeho soudce, aby nám odpustil naše viny, protože jej obměkčujeme příkladem našeho odpouštění; vždyť mu říkáme: „Odpusť nám, jako i my odpouštíme našim viníkům.“

Proto s důvěrou v tuto modlitbu bude bezpečně žádat o prominutí svých přečinů, kdokoliv prominul svým dlužníkům, nikoliv dlužníkům svého Pána.

Vždyť co je hrozné, někteří z nás mají ve zvyku být klidní a velmi shovívaví k jakkoliv závažnému bezpráví vůči Bohu, a naopak přísně a neúprosně vymáhat odplatu, pokud by se vůči nám někdo dopustil byť sebemenšího prohřešku.

Kdokoliv tedy ze srdce neodpustí bratrovi, který se proti němu provinil, ten si touto modlitbou nevymůže odpuštění, ale odsouzení. Vlastním vyznáním bude žádat o přísnější soud slovy: „Odpusť mi, jako jsem i já odpustil.“

JAN KASSIÁN, Collationes, 9,22, in PL 49,796a–797a (in SC 54, s. 14).

8. listopad

Neuveď nás v pokušení

Jan Kassián, Promluvy

„Neuveď nás v pokušení.“ Tato slova vzbuzují nemalou otázku.

Pokud se modlíme, abychom nebyli necháni napospas pokušení, jakým způsobem se osvědčí naše vytrvalost? Vždyť bylo řečeno: „Blaze muži, který ve zkouškách vydrží.“ (Jak 1,12)

„Neuveď nás v pokušení“ tedy neznamená: „nedovol, abychom kdy byli pokoušeni,“ ale: „nedovol, abychom podlehli, budeme-li pokušení vystaveni.“

Vždyť Job byl pokoušen, ale pokušení nepodlehl. Nevinil Boha z nedostatku moudrosti ani se nepoddal vůli pokušitele tím, že by se začal bezbožně rouhat.

Pokoušen byl i Abrahám, i Josef, ale ani jeden z nich nepodlehl pokušení, protože ani jeden z nich nedal pokušiteli svůj souhlas.

Konečně následuje: „ale zbav nás od zlého.“ To znamená: Nedovol, abychom byli od ďábla pokoušeni nad naše síly, ale se zkouškou nám připrav rovněž východisko, abychom mohli obstát (srv. 1Kor 10,13).

JAN KASSIÁN, Collationes, 9,22, in PL 49,798a–800a (in SC 54, s. 60–61).

9. listopad

Ale zbav nás od zlého

Cyprián z Kartága, O modlitbě Páně

Na konci modlitby Páně přichází závěr, který shrnuje stručně a výstižně všechny naše prosby a přání.

Po tom všem přichází na závěr modlitby: „ale zbav nás od zlého“, zahrnující všechny naše tužby a prosby.

Nakonec totiž říkáme: „ale zbav nás od zlého“; tím myslíme všechny nástrahy, které proti nám na tomto světě strojí náš nepřítel.

My však proti nim můžeme mít pevnou a bezpečnou záštitu, zbaví-li nás Bůh od zlého a poskytne nám na naše žádosti a prosby svou pomoc.

Když tedy říkáme „zbav nás od zlého“, není už, oč bychom měli dál žádat, když už jednou žádáme Boží ochranu proti zlu (Zlému).

Jakmile jsme jí však dosáhli, jsme v bezpečí a jistotě před tím, co strojí ďábel a svět. Vždyť kdo by měl strach ze světa, když má ve světě za ochránce Boha?

Není divu, milovaní bratři, že taková je modlitba, kterou nás naučil Bůh. Ten shrnul svým učením každou naši modlitbu do těchto spásných slov.

Neboť náš Pán Ježíš Kristus přišel pro všechny, shromáždil spolu učené i neučené a dal lidem každého věku i pohlaví spásná přikázání, to nezbytné pro prostou víru, co se lze rychle naučit.

CYPRIÁN Z KARTÁGA, De oratione dominica, 27–28, in PL 4,537c–538a.

10. listopad

Zcela dokonalá modlitba

Jan Kassián, Promluvy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KASSIÁN, Collationes, 9,24–25, in PL 49,800a–802a (in SC 54, s. 61).

11. listopad

Hymnus v modlitbě

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Modlitba je svou podstatou konverzace a sjednocení mezi člověkem a Bohem, svou působností pak pouto světa. Smiřuje Boha, je matkou i dcerou slz, nápravou hříchů, mostem přes pokušení, stěnou chránící před pohromami. Drtí konflikty, je dílem andělů a potravou všech duchovních bytostí.

Je to budoucí radost, nekonečná aktivita, pramen ctností, zdroj půvabu, neviditelný pokrok, potrava duše, osvětlení mysli, sekyra proti beznaději, důkaz naděje. Zahání smutek, je bohatstvím mnichů, pokladem poustevníků, zmírňuje hněv, zrcadlí náš pokrok, zjevuje cíl, objasňuje náš stav, ukazuje budoucnost, je znamením slávy.

Modlitba je pro toho, kdo se modlí opravdově, soudním dvorem, jednací síní i tribunálem Páně před soudem budoucím.

Povstaňme a poslechněme si, co k nám mocným hlasem volá a říká tato svatá královna ctností: „Pojďte ke mně, všichni, kdo se lopotíte a jste obtíženi, a já vás občerstvím.“ (Mt 11,28) „Vezměte na sebe mé jho a naleznete pro své duše odpočinek“ (Mt 11,29) i lék pro své rány. „Vždyť mé jho netlačí a mé břemeno netíží.“ (Mt 11,30)

Ať je tvá modlitba docela prostá. Vždyť celník i marnotratník usmířili Boha jedinou promluvou.

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 28,1–2.5, in PG 88,1129a–d; česky Nebeský žebřík, s. 230.

12. listopad

Modlitba je spočinutí ve slově Božím

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Isidor řekl: „Kdo chce být stále ve spojení s Bohem, musí se často modlit a často číst. Protože modlením sami promlouváme s Bohem, když však čteme, Bůh promlouvá s námi.“

„Všechen pokrok pochází z četby a rozjímání. Vždyť co neznáme, naučíme se četbou, co jsme se již naučili, to uchováme rozjímáním.“

„Četba Písma svatého přináší dvojí užitek: buď prohlubuje porozumění naší duše, anebo člověka odloučeného od světských marností přivádí k lásce Boží.“

„Nikdo nemůže poznat smysl Písma svatého, pokud se s ním neobeznámí četbou.“

Augustin řekl: „Živ svou duši čtením Písma svatého, neboť ti uchystá duchovní hostinu.“

Jeroným řekl: „Kdo se usilovně věnuje četbě Písma, musí se nejprve namáhat, ale později se raduje, až začne z hořkých semen Písma sklízet sladké ovoce.“

„Učme se tedy na zemi usilovně těmto věcem, jejichž poznání si uchováme i v nebi.“

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 80 (81,17–18.21.8–9.11), in PL 88,715d–716a,715b–c (in SC 86, s. 310–312,308–310).

13. listopad

I kdyby tisíc polnic zatroubilo do ucha mrtvého

Filoxenos z Mabbugu, Kázání

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, 1,5, in SC 44bis, s. 28–29.

14. listopad

Žalmy – hlas církve a lék srdcí

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 1,1–2, in PG 29,209a–212a, 212c–d,213a.

15. listopad

Neustále před tváří Boží

Izák z Ninive, O duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IZÁK Z NINIVE, De cogitationibus, in PG 86/1,885c–888a; De perfectione religiosa; francouzsky Petite philocalie, s. 79–80; anglicky Mystic Treatises, s. 50,217.

16. listopad

Jak se modlíme, tak žijeme

Jan Kassián, Promluvy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KASSIÁN, Collationes, 9,3, in PL 49,773b–774a (in SC 54, s. 41–42).

17. listopad

Pokud by Mojžíš nesundal boty

Evagrius Pontský, O modlitbě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

EVAGRIUS PONTSKÝ, De oratione, 4.26–29, in PG 79,1168d,1172d–1173a.

18. listopad

Rolník zapřahující do jednoho jha býka a osla je hlupák

Izák z Ninive, O duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IZÁK Z NINIVE, De perfectione religiosa; francouzsky Petite philocalie, s. 81–82; anglicky Mystic Treatises, s. 341,237,174.

19. listopad

Svoboda a radost – požehnání opravdové modlitby

Barsanuf a Jan, Otázky a odpovědi

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BARSANUF A JAN, Quaestiones et responsiones, 150, in SC 427, s. 536–538; francouzsky Petite philocalie, s. 74.

20. listopad

Kdo se modlí, je zachráněn před smutkem a malomyslností

Evagrius Pontský, O modlitbě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

EVAGRIUS PONTSKÝ, De oratione, 14–20.35.54, in PG 79,1169d–1172b,1173d, 1177c.

21. listopad

Na prahu domova

Izák z Ninive, O duchovní dokonalosti

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

IZÁK Z NINIVE, De perfectione religiosa; francouzsky Petite philocalie, s. 83; anglicky Mystic Treatises, s. 88,111–118.

22. listopad

Ruce k nebi

Klement Alexandrijský, Koberce

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 7,7,39–40, in PG 9,456a–b; česky Stromata, VII, s. 171–172.

23. listopad

Ať se ti nerozskočí hlava

Jan Klimak, Nebeský žebřík

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

JAN KLIMAK, Scala paradisi, 28,9–10, in PG 88,1132a–b; česky Nebeský žebřík, s. 231.

24. listopad

Raději mlčení srdce než roztržitá slova

Defensor Grammaticus, Kniha jisker

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, 7,27–28.30, in PL 88,615a–c (in SC 77, s. 132–134).

25. listopad

Staň se ve mně tvá vůle

Evagrius Pontský, O modlitbě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

EVAGRIUS PONTSKÝ, De oratione, 5.31, in PG 79,1168d,1173b–c.

26. listopad

Nehledej nic jiného než Pána

Augustin, Výklad na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Enarrationes in Psalmos, 33,9, in PL 36,313.

27. listopad

Vzdej slávu Bohu, který slávu nepotřebuje

Bazil Veliký, Kázání na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, 28,7, in PG 29,301c–304b.

28. listopad

Aleluja, chval Pána!

Augustin, Výklad na Žalmy

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

AUGUSTIN, Enarrationes in Psalmos, 148,1–2, in PL 37,1937–1938.

29. listopad

Je možná ustavičná modlitba?

Maxim Vyznavač, Kniha o asketickém životě

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

MAXIM VYZNAVAČ, Liber asceticus, 25–26, in PG 90,929d–932b.

30. listopad

Kriste – ty, jenž jsi obětníkem i obětí

Liturgie sv. Jana Zlatoústého

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Modlitba kněze před velkým vchodem (Liturgie sv. Jana Zlatoústého), in Liturgies Eastern and Western, s. 377–378; česky Svatá božská liturgie, s. 36–37; Božská liturgie, s. 54–55.

Prosinec

Amen! Věřím, miluji, doufám – ó Pane!

1. prosinec

Tak jako oko potřebuje světlo

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

K poznání věcí uchopitelných rozumem potřebujeme duchovní zrak. A stejně jako musíme mít k pozorování viditelných objektů oči v těle, tak jistě potřebujeme víru ke kontemplaci věcí božských.

Čím je oko v těle, tím je víra pro intelekt.

Nebo spíše jako oko potřebuje světlo, které mu ukazuje viditelné věci, tak zase rozum potřebuje víru, aby mu ukázala věci božské.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 1,78–79, in SC 57/1, s. 124.

2. prosinec

Ten, kdo popírá, že první písmeno abecedy je „A“

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Přátelé, ať nikdo nemluví proti víře. Vždyť Aristoteles nazval víru kritériem poznání. Epikuros ji pak označil za první předpoklad myšlení. Předpoklad, jenž přibírá vědění, aby se stal pochopením.

Víra potřebuje vědění stejně jako zase vědění víru. Víra by totiž nevznikla bez vědění ani vědění bez víry.

Víra jistě předchází vědění, vědění pak následuje za vírou. Podnět vede k vědění, to pak provází čin.

Nejprve je třeba uvěřit, poté se naučit, pak se znalostí pojmout záměr a nato vykonat čin.

Vždyť bez důvěry vůči učiteli se nelze naučit ani základům abecedy.

Kdyby někdo rovnou odmlouval s tím, že první písmeno se nemá nazývat „a“, ale že je třeba dát mu jiné jméno, nenaučil by se nikdy pravdu. Pokud však uvěří učiteli a přijme výuku podle jeho předpisů, pak bude za vírou co nejdříve následovat vědění.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 1,90–95, in SC 57/1, s. 128–129.

3. prosinec

K bráně zahrady

Jan Damašský, Výklad pravé víry

„Všechno, co je v Písmu napsáno, je vdechnuto Bohem a hodí se k poučování, k usvědčování, k napravování a k výchově ve spravedlnosti.“ (2Tim 3,16) Takže je velmi krásné a pro duši prospěšné procházet Boží spisy.

„Podobá se tak stromu zasazenému u vodních proudů“ (Žl 1,3), tak se i duše zavlažovaná Písmem vzmáhá a dává v příslušný čas plod (srv. Žl 1,3) – pravou víru – a zdobí se věčně zelenými listy, tedy bohulibými činy.

Svaté spisy nás totiž vychovávají k bezúhonnému jednání a nerušené kontemplaci. Nacházíme v nich výzvu k veškeré ctnosti a varování před každou špatností.

Zaklepejme proto u nejkrásnější rajské zahrady spisů. Je voňavá, líbezná, půvabná, zní kolem našich uší rozmanitými písněmi duchovních, Božích ptáků, dotýká se našeho srdce, v zármutku je utěšuje, v hněvu uklidňuje a naplňuje věčnou radostí.

Neklepejme však nedbale, nýbrž dychtivě a vytrvale. Ať nás klepání neunaví. Tak nám totiž bude otevřeno.

Budeme-li číst jednou a dvakrát a nebudeme chápat, co čteme, neklesejme na duchu, ale vytrvejme, přemýšlejme, ptejme se…

Nabírejme z tohoto rajského pramene nevyčerpatelnou a nejčistší vodu „tryskající do života věčného“ (Jan 4,14). Radujme se z ní, neustávejme v našem potěšení. Vždyť její milost nic nestojí.

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, 4,17, in PG 94,1176b–1177b.

4. prosinec

Čtyři větry vanoucí světem

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Evangelia jsou čtyři – a pouze čtyři: ne více, ne méně. Protože ve světě, který obýváme, existují čtyři světové strany a čtyři hlavní větrné proudy. Církev rozptýlená po celé zemi má v evangeliích čtyři sloupy a čtyři větry, které vanou všemi směry a přinášejí lidem život. Tato čtyři evangelia jsou ve skutečnosti jediným evangeliem, jakýmsi „čtvercovým evangeliem“, inspirovaným jediným Duchem – totiž evangeliem, které má čtyři aspekty vyobrazující činnost Syna Božího.

I cherubové (podobně jako evangelia) mají čtvero podob, které slouží jako předobrazy Syna Božího: „První bytost měla podobu lva“ – zvířete, jež znamená moc, vládu a království; „druhá bytost vypadala jako býk“, to znamená obětní a kněžské svěcení; „třetí bytost měla tvář jako člověk“, což jasně vysvětluje jeho příchod v lidské podobě; „čtvrtá bytost se podobala orlovi v letu“ (Zj 4,7), což ukazuje milost Ducha přilétajícího k církvi.

S tím se tedy evangelia shodují, protože obsahují Krista.

Vždyť Jan vypráví o jeho jiném prvotním, působivém a slavném zrození z Otce: „Na počátku bylo Slovo.“ (Jan 1,1.3) Lukáš však, protože má kněžskou povahu, začíná Zachariášem obětujícím Bohu. Matouš pak vypráví o jeho zrození v lidském těle. A Marek píše na začátku o prorockém Duchu, přicházejícím k lidem z nebes.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 3,11,8, in PG 7,885a–888b.

5. prosinec

Další vrstva Písma

Maxim Vyznavač, Mystagogie

I veškeré Písmo svaté je prý ve svém celku jako člověk: Starý zákon obsahuje tělo, Nový pak duši, ducha a mysl.

A z jiného pohledu má celé Písmo svaté, tedy Starý i Nový zákon, doslovný význam coby tělo a hlubší význam slov a směr, jenž tento význam vymezuje, jako duši.

Tak například náš člověk – smrtelný, pokud jde o jeho viditelnou stránku, svou neviditelnou částí nesmrtelný.

Tak i Písmo svaté má viditelná a pomíjivá písmena a ducha skrytého v těch písmenech, jenž nikdy nepřestane existovat a představuje opravdový důvod našeho rozvažování.

A jako tento náš člověk prostřednictvím filosofického způsobu života ovládá vášnivou touhu a žádostivost a tak nechává chřadnout tělo, stejně i Písmo svaté chápané duchovně se obřezává od písmen.

Božský apoštol totiž říká: „Nakolik člověk navenek hyne, natolik se vnitřně den ze dne obnovuje.“ (srv. 2Kor 4,16) Totéž si mysleme a říkejme i o Písmu svatém když je přeneseně považujeme za člověka.

O kolik se mu vzdálí písmeno, o tolik nabývá na síle duch. A o kolik ustoupí stíny dočasného uctívání, o tolik rozhodněji nastoupí pravda víry – přejasná, vše osvětlující a prostá stínů.

V souladu s ní a především skrze ni existuje a je napsáno a nazývá se Písmo.

MAXIM VYZNAVAČ, Mystagogia, 6, in PG 91,684a–c.

6. prosinec

Magnet přitahující jen ty, kdo se nechají

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Existuje jistý druh kamene (nazývaný magnet), který nechává každou jinou látku bez pohnutí a přitahuje pouze železo. A lze je vidět i pozvednuté do výše, aniž by bylo zespod něčím podepřeno nebo svrchu zjevně k něčemu připoutáno. Visí bez viditelného spojení působením magnetu shora.

Podobný proces by někdo mohl spatřovat i u Božích výroků.

Vždyť jim mnozí, nebo spíš abych tak řekl všichni, lidé naslouchají. Avšak pouze odchovanci víry se za nimi pídí, aniž by jejich duši zdola sváděl nějaký šťastný los nebo aniž by byli shora přivázáni k nějakému viditelnému poutu. Jen přimkli svou mysl k nezjevným nadějím.

Onen kámen však jedinečností své přirozenosti nutí železo spěchat k němu.

Milost Božích výroků však není taková, že by jedny přitahovala, druhé pak odpuzovala (vždyť ze svých pramenů nalévá všem, kdo chtějí být naplněni).

Svobodná vůle naslouchajících pak vede vpřed žíznivé, vzdaluje však ty, kteří nejméně chtějí mít takovou touhu.

Lékař duší neznásilňuje mysl těch, kdo nejsou ochotni užívat jeho léčbu. Stvořil rozumnou podstatu svobodnou, vládnoucí samu sobě. Radami a zákony ji odvrací od zlého a obrací k dobrému, avšak nikdy ji nezavazuje, aby proti své vůli přijala podíl na lepších věcech. Nehodlá rušit hranice přirozenosti.

Proto volá prostřednictvím proroků: „Jestliže ochotně poslechnete, budete jíst z dobrodiní země.“ (Iz 1,19)

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,1–5, in SC 57/1, s. 226–227.

7. prosinec

Stručné a výstižné Slovo

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Nad jiné moudrý Platon probral přemnoho argumentů o nesmrtelnosti duše. Ani svého žáka Aristotela však nepřesvědčil, aby se spokojil s jeho definicí.

Naproti tomu naši rybáři a výběrčí daní a zpracovatel kůží přesvědčili jak Řeky, tak Římany i Egypťany a zkrátka veškerý lidský rod, že duše je nesmrtelná, obdařena rozumem a schopna ovládat vášně a že zákony překračuje nikoliv z donucení, ale z nedbalosti. A když se zase obrátí znovu k lepšímu, zbavuje se dřívějšího zla a přijímá zpět Boží povahu.

A lze vidět, že tato přesvědčení nesdílejí pouze učitelé církve, ale rovněž zpracovatelé kůží, bavlny, kováři i ostatní, kdo žijí z výdělku svých rukou.

A stejně je tomu rovněž se ženami, a to nejen s těmi vzdělanými, ale i s námezdními přadlenami, švadlenami a ovšem i se služkami.

Tuto znalost mají jak lidé z měst, tak venkované. A lze nalézt i kopáče a honáky krav a zahradníky v rozhovoru o božské Trojici.

Ti všichni dbají o ctnost, vyhýbají se špatnosti, bojí se budoucího trestu a bez nejmenších pochyb očekávají Boží soud. Přemítají o věčném a nezničitelném životě a kvůli království Božímu radostně přijímají veškerou námahu.

Srovnejte tedy, přátelé, prosté učení rybářů s tlacháním filosofů a všimněte si toho rozdílu. Vždyť nikdo nenásledoval ani povídání básníků, ani myšlenky filosofů. Obdivujte však stručnost božských výroků a v písních oslavte jejich moc.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 5,67–69.76, in SC 57/1, s. 248–249,251.

8. prosinec

Předně nenapodobuj červy

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Kéž by ti, o nichž je řeč, jako mají ohebný jazyk, zběhlý v řazení velmi vznešených a vážených slov, stejně dbali alespoň trochu i na své činy. Byli by pak možná méně sofisty a nemístnými slovními artisty…

Vždyť poté co zavrhli každou cestu zbožnosti, hledí pouze na to, které z problémů, s nimiž se setkají, mají ponechat tak a které vyřešit, aby k sobě kradmo připoutali pohledy nevědomých a spolu s tím získali jejich chválu.

Rozhodně ne každému přísluší rozvažovat o Bohu, přátelé. A neplatí se za to nízká cena a nemohou se do toho pustit ti, kdo se drží u země.

Ne každému přísluší rozvažovat o Bohu, leda těm, kdo byli podrobeni zkoušce, jsou pokročilí v meditaci a nejprve očistili svou duši i tělo.

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 27,1–3, in PG 36,12b–13a.c–d.

9. prosinec

Vědění pomáhá víře

Klement Alexandrijský, Koberce

Ale jako říkáme, že může existovat věřící člověk, aniž by studoval, tak rovněž připouštíme, že člověk nevzdělaný nemůže pochopit argumenty víry.

Přijmout dobře řečené a odmítnout věci s tím neslučitelné nelze dokázat pouze s vírou, ale s vírou spojenou se vzděláním.

Jestliže se nevědomost rovná nedostatku vzdělání a studia, pak výuka dává vzniknout znalosti věcí božských a lidských.

Jako však lze žít správně v chudobě, tak je to možné i v nadbytku. A k tomu dodáváme, že člověk dosáhne ctnosti snadněji a rychleji s přípravnou výukou. Ne že by bez ní byla nedosažitelná, ale uspějeme jen tehdy, když se naučíme mít „vnitřní smysly návykem vycvičeny“ (Žid 5,14).

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, 1,6,35, in PG 8,729b–c; česky Stromata, I, s. 253.

10. prosinec

Nyní jen bledá záře

Řehoř Naziánský, Promluva o teologii

Žádný člověk nikdy neodhalil ani odhalit nemůže, jakou má Bůh přirozenost a jakou podstatu.

Bude to podle mne odhaleno až teprve tehdy, kdy to, co je v nás Bohu podobné a božské – myslím tím naši mysl a náš rozum –, se spojí s tím, co k tomu patří, a onen obraz vystoupí k prvotnímu vzoru, po němž nyní touží.

A toto je podle mne smysl onoho výroku, o kterém se vedou mnohé filosofické debaty: poznáme plně, jako jsme byli poznáni (srv. 1Kor 13,12).

Nyní však je vše, co k nám přichází, jen slabá emanace a jakoby bledá záře velkého světla.

I kdyby někdo poznal Boha, takže by vypadal jako osvícenější než někdo jiný, kdo nebyl stejně osvícen, a jeho přemíra vědění by byla považována za vědění dokonalé, nebude tomu tak ve skutečnosti, ale jen ve srovnání se schopností bližního.

Je těžké pochopit a nazřít celou pravdu a celé Slovo.

A jakoby s malým nástrojem konáme velké dílo, když se pídíme za poznáním jsoucna s lidskou moudrostí a pouštíme se za věcmi, které lze vnímat jen duchem, se svými smysly nebo ne bez nich – ty nás vláčí sem a tam a svádějí k bloudění.

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, 28,17.21, in PG 36,48c–49a,53a.

11. prosinec

Základní kámen pro duši

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Ať je nejprve jako základ položen ve vaší duši princip víry v Boha.

Že Bůh je jeden jediný, nezplozený, bez začátku, nepohnutý, nepodléhající změně. Ani jej nikdo jiný nezplodil, ani nemá žádného následníka v životě. Nezačal žít v čase ani nikdy neumírá. A že právě on je dobrý a spravedlivý.

Je jen jeden jediný Bůh, tvůrce duší a těl. Je jeden Stvořitel nebe a země, původce andělů a archandělů.

Je Stvořitelem mnoha, od věků však Otcem jen jednoho samotného, totiž svého jednorozeného Syna, našeho Pána Ježíše Krista, skrze nějž také stvořil vše – viditelné i neviditelné.

Tento Otec našeho Pána Ježíše Krista není omezen žádným místem ani není menší než nebe. Nebesa jsou naopak dílem jeho prstů a v hrsti drží celou zemi.

On je ve všem a mimo vše.

Nemysli si o něm, že září méně než slunce nebo že se sobě vyrovnají. Vždyť ten, kdo vytvořil slunce, musí být především mnohem spíše nesouměřitelný, větší a jasnější.

Předem zná budoucnost a je nad všechno mocnější.

Vše ví a koná podle své vůle.

Není závislý na historickém vývoji ani zrodu ani náhodě ani osudu.

Je ve všem dokonalý a má každý druh ctnosti stejným dílem.

Má připraven trest pro hříšníky a věnce pro spravedlivé.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 4,4–5, in PG 33,457b,460a–b.

12. prosinec

Neznámý, který má všechna jména

Pseudo-Dionýsius, O božských jménech

Teologové nazývají Boha jako bezejmenného, stejně jako kterýmkoliv jménem. Jako bezejmenného, protože prý samotný Bůh v jednom z mystických vidění symbolického Božího zjevení pokáral toho, jenž se zeptal: „Jak zní tvé jméno?“ A jako by jej chtěl odvést od veškerého poznání Božího jména, prý pak řekl: „Proč se ptáš na mé jméno? Je podivuhodné.“ (Sd 13,17)

Není snad skutečně podivuhodné toto jméno, jež je nade všechna jména, bezejmenné, nadřazené „nad každé jméno, které je jmenováno nejenom v tomto věku, ale i v budoucím“ (Sd 13,18)?

Mnohojmenným jej pak nazývají, kdykoliv zase uvádějí jeho slova „jsem, který jsem“ (Ex 3,14), „život, světlo, Bůh, pravda“, a kdykoliv ti, kdo jsou plni božské moudrosti, jej mnohoslovně opěvují jakožto „Stvořitele všech stvořených věcí“ anebo „jakožto příčinu všeho, co má příčinu“, jako dobrého, krásného, moudrého, milovaného, jako Boha bohů, Pána pánů, jako Světce světců, jako věčného, jsoucího a příčinu věků, jako strůjce života, moudrost, rozum, jako Slovo, jako znalce, jako nadřazeného majitele všech pokladů veškerého poznání, jako moc i vládce, jako Krále králů, jako starého z dnů, jako nestárnoucího a neměnného, jako spásu, spravedlnost, posvěcení a vykoupení.

Říkají, že je jak v myslích, tak v duších i tělech a na nebi i na zemi a současně že je týž v tomtéž, uvnitř vesmíru, vně vesmíru, nad vesmírem, nad nebem i nad jsoucností, slunce, hvězda, oheň, voda, duch, rosa, oblak, ryzí kámen i skála.

Je vším jsoucím a přece ničím z jsoucího.

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, 1,6, in PG 3,596a–c; česky O božských jménech, s. 53–54.

13. prosinec

Bůh je Život

Pseudo-Dionýsius, O božských jménech

Nyní však musíme velebit „věčný Život“, z nějž pochází podstata života i každý jednotlivý život a z nějž se zasívá odpovídající žití do všeho, co má jakýkoliv podíl na životě.

A božský Život dává život a substanci podstatě života a veškerý život a životodárný pohyb pochází z Života, jenž je nad veškerým životem a nad veškerým počátkem každého života.

Z něj mají i duše to nezničitelné v sobě a všichni živočichové a rostliny z něj získávají svůj život jako nejvzdálenější ozvěnu Života.

Také dává lidem život podobný andělskému, nakolik jej mohou jakožto smíšená stvoření přijmout, a pro přemíru lidumilnosti nás k sobě obrací a volá zpět, jestliže odcházíme pryč.

A co je ještě božštější, slíbil nám, že nás celé, tedy duše i s nimi spojená těla, přenese k dokonalému životu a nesmrtelnosti.

Onen Život je nadřazen životu, životadárný a příčina veškerého života.

A každý živý tvor jej nazírá a velebí, jak mu nic nechybí, ba spíše oplývá životem.

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, 6,1–3, in PG 3,856a–d,857b; česky O božských jménech, s. 177–181.

14. prosinec

Bůh je Moudrost

Pseudo-Dionýsius, O božských jménech

Nuže dobrá, velebme dobrý a věčný Život rovněž jako moudrý a jako podstatu moudrosti, ba spíše jako dárce podstaty každé moudrosti, jež je povznesena nad každou moudrost a chápání.

Nejen že Bůh oplývá moudrostí a „jeho moudrost je bez míry“ (Žl 147,5), ale je také každému rozumu, každé mysli i moudrosti nadřazen.

A to podivuhodně pochopil onen skutečně božský muž apoštol Pavel – společné slunce pro nás i našeho vůdce –, když řekl: „Neboť pošetilá Boží věc je moudřejší než lidé a slabá Boží věc je silnější než lidé.“ (1Kor 1,25)

Velebme tedy nemírně tuto absurdní, nerozumnou a bláznivou Moudrost, že je příčinou každé mysli, každého rozumu a veškeré moudrosti i chápání.

Z ní mají myslí uchopitelné a intelektuální síly andělských myslí své prosté a blažené chápání…

Prostřednictvím božské moudrosti mají i duše rozumové poznání, když diskurzivně a v kruhu obcházejí kolem pravdy jsoucích věcí a koncentrují mnohé vjedno.

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, 7,1–2, in PG 3,865b,868a–c; česky O božských jménech, s. 182–184,186–188.

15. prosinec

Bůh je Mír

Pseudo-Dionýsius, O božských jménech

Velebme tedy v mírových hymnech božský Mír, který vše smiřuje.

On totiž všechno sjednocuje, je zdrojem a původcem všeobecné svornosti a soudržnosti.

Proto také po něm všichni touží, protože jejich rozdělený dav mění v ucelenou jednotu a všeobecný vnitřní rozkol sjednocuje v sourodé soužití.

Celistvost dokonalého Míru se rozlévá ke všemu jsoucímu v souladu s reprezentací jeho nejprostší a nesmíšené sjednotitelské síly.

Sjednocuje vše a svazuje okraje prostřednictvím středních článků, takže jsou spojeny v jedno sourodé přátelství.

Dává okusit sama sebe i nejzazším okrajům vesmíru.

A vše činí příbuzným mnohou jednotou, identifikací, sjednocením a shromážděním.

Vychází totiž ke všemu a všemu přiměřeně ze sebe rozdává a překypuje hojností mírumilovné plodnosti.

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, 11,1–2, in PG 3,948d–949a,952a; česky O božských jménech, s. 231–236.

16. prosinec

Bůh je světlo

Augustin, Výklad na první list Janův

Bůh je světlo. „To světlo svítí v temnotě a temnota ho nepohltila.“ (1Jan 1,5)

Dosud se mluvilo o světle, ale slova jsou temná. Slunce je světlo, měsíc je světlo i svíce je světlo.

Musí se jednat o něco daleko většího a lepšího, něco, co velmi přesahuje tyto věci.

Toto světlo musí být daleko nade vším, jako je Bůh nad stvořením, jako tvůrce nad svým výtvorem, jako moudrost nad tím, co vzniklo skrze ni.

Třeba se mu náhodou přiblížíme, pokud poznáme, co je tímto světlem, a přimkneme se k němu, aby nás osvítilo; protože v sobě máme temnotu, můžeme se (sami) stát světlem, budeme-li jím osvíceni.

Světlo nás neponíží, protože se ponižujeme my sami.

Kdo se ponižuje? Ten, kdo pozná, že je hříšník.

Koho neponižuje? Toho, koho osvěcuje.

Co to znamená – být jím osvícen? Kdo vidí, že ho již pohlcují temnoty hříchů, a touží po osvícení, ten se k němu přibližuje.

Proto říká žalm: „Pohleďte k němu, ať se rozveselíte, vaše tvář se nemusí zardívat hanbou.“ (Žl 34,6)

Nebudeš se kvůli světlu rdít, pokud se ti bude příčit tvoje ošklivost, až ti ukáže, jak jsi ošklivý; to vše abys vnímal jeho krásu.

AUGUSTIN, In Epistolam Joannis ad Parthos, 1,4, in PL 35,1980–1981 (in SC 75, s. 121).

17. prosinec

Bůh je Otec

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Pokud chce někdo pochopit, proč nazýváme Boha Otcem, nechť si poslechne slova skvělého učitele Mojžíše: „Není on tvým otcem, který tě stvořil? On tě učinil a poskytl ti oporu.“ (Dt 32,6)

A ať si poslechne i proroka Izaiáše: „A přece, Hospodine, ty jsi náš otec! My hlína jsme – ty jsi nás hnětl, dílo tvé ruky jsme všichni!“ (Iz 64,7) Prorocké vytržení totiž nejjasněji ukázalo, že Boha nazýváme Otcem nikoliv kvůli přirozenému původu, ale v souladu s jeho milostí, a protože nás adoptoval…

Ve svatých spisech nebývá v žádném případě nazýván jako otec pouze otec přirozený… Pavel byl otcem Korinťanů nikoliv proto, že by je zrodil tělesně, ale protože je poučil a obrodil Duchem.

I sám jednorozený Syn Boží, když bylo jeho tělo přibito na dřevo kříže a on spatřil svou přirozenou matku Marii a Jana, nejmilejšího z učedníků, řekl k němu: „To je tvá matka.“ (Jan 19,27) K Marii pak: „Ženo, to je tvůj syn.“ (Jan 19,26) Marie byla nazvána Janovou matkou ne proto, že by jej porodila, ale pro náklonnost k němu.

Tak i Josef byl nazýván Kristovým otcem nikoliv proto, že by jej zplodil, ale že pečoval o jeho výchovu.

Bůh totiž v nevýslovné lidumilnosti uznal sám sebe za hodna, aby byl nazýván Otcem lidí. On na nebesích Otcem pozemšťanů; On tvůrce věků Otcem těch, kdo žijí v čase; On, který drží zemi v dlani, Otcem těch, kdo jsou na zemi jako cvrčci.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 7,8–9.12, in PG 33,613b–616b,617b.

18. prosinec

Brána vedoucí k Otci

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Ti, kdo byli naučeni věřit v jednoho Boha, Otce všemohoucího, musejí věřit rovněž v jednorozeného Syna.

Ježíš říká: „Já jsem dveře.“ (Jan 10,9) „Nikdo nepřichází k Otci než skrze mne.“ (Jan 14,6) Pokud popřeš dveře, bude ti uzavřeno poznání vedoucí k Otci.

Chce-li někdo ctít Boha, ať se koří Synovi, jinak Otec projev jeho úcty nepřijme.

Syn se nazývá Kristus, tedy Pomazaný. Ne však lidskýma rukama, ale svým Otcem, který jej pomazal coby věčného velekněze lidí.

Nazývá se mrtvý. Nezůstal však mezi mrtvými jako všichni v podsvětí, ale jako jediný mezi mrtvými byl svobodný.

Spasitel se pro každého stává různě tím, co je pro dotyčného prospěšné.

Vždyť pro ty, kdo potřebují radost, se stává révou.

Pro ty, kdo mají vstoupit, se stal dveřmi.

Pro ty, kdo potřebují přinést oběť, se stal zprostředkujícím veleknězem.

Pro hříšníky je zase beránkem, aby se za ně nechal zabít.

Všem se stává vším a přitom zůstává svou přirozeností tím, čím je.

Ježíš znamená totiž podle židů Spasitel, v řečtině pak ten, který léčí.

Vždyť je lékařem duše i těla a blahodárným pečovatelem o ducha.

Stará se o fyzicky slepé, myslím přivádí světlo. Je lékařem těch, kteří kulhají nohama, hříšníky vede k pokání.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 10,1–2.4.13, in PG 33,660a–661b,664b–c,665a–b,677b–c.

19. prosinec

Gabrielův zpěv

Antipater z Bostry, Kázání o Janu Křtiteli

V šestém měsíci těhotenství přišel k Panně do Nazareta Gabriel s dobrou zprávou od Otce. Zastihl ji doma a oslovil ji jako první:

„Buď zdráva, milostí zahrnutá, Pán s tebou.

Buď zdráva, ty první a jediná rodičko dítěte prostého prokletí.

Buď zdráva, Matko počátku života vesmíru.

Buď zdráva, ty čistá, a přece ne bezdětná.

Buď zdráva, ty neprovdaná, ne však bez potomka.

Buď zdráva, ty neoplodněná, ne však neplodná.

Buď zdráva, ty v očekávání bezbolestného porodu.

Buď zdráva, ty, jež nosíš ochránce svého předka Adama.

Buď zdráva, ty, jež neúnavně neseš základy stvoření.

Buď zdráva, ty, jež jsi bez námahy prostřednicí smrtelníkům.

Buď zdráva, Matko Boha, ne však pouze Boha, ale i člověka, a ne ledajakého.

Buď zdráva, milostí zahrnutá, Pán s tebou“ (srv. Lk 1,28).

Ona vyslechla radostnou zvěst, ale nepochopila, co slyšela, a zkoumala ten hlas. Řekla: „Co znamená ten pozdrav (srv. Lk 1,29), jenž bez pozvání vstoupil do našeho domu?“

Anděl jí řekl: „Neboj se, Maria, neboť jsi nalezla milost, kterou ztratila první stvořená žena. Jen ona přijala klam, jen ty jsi přinesla osvobození od něj. Porodíš syna a dáš mu jméno Ježíš (srv. Lk 1,30–31).“

ANTIPATER Z BOSTRY, Homiliae, 9–10, in PG 85,1772b–1773b.

20. prosinec

Nesu ve svém těle nebeský chléb

Bazil ze Seleukie, Kázání o zvěstování Matce Boží

Vidíte, jak velké mystérium bylo jejím prostřednictvím učiněno. Mystérium, jež přesahuje každý jazyk i veškeré uvažování.

Kdo by se nedivil velké moci Bohorodičky i tomu, o kolik přesahuje svaté, které uctíváme?

Jestliže Kristus dal svým služebníkům tak velkou milost, že nejen dotekem léčili nemocné, ale že to mohli činit i svým pouhým stínem – vždyť kniha Skutků učí, že choré vyložili uprostřed tržiště a Petrův stín vyháněl jejich nemoci (srv. Sk 5,15) –, jakou sílu si máme představovat u jeho Matky?

Jestliže Petr byl nazván blaženým (srv. Mt 16,17) a byly mu svěřeny klíče od království nebeského (srv. Mt 16,19), proč by nebyla nade všechny blaženou zvána ona, která byla uznána za hodnu porodit toho, jehož Petr vyznal?

Jestliže Pavel byl nazván „nástrojem volby“ (srv. Sk 9,15), protože povznesl Kristovo ctihodné jméno a rozhlásil je po celém světě, jak mocným nástrojem bude asi Bohorodička, která pojala do svého lůna nebeský chléb, který se rozdává ke stravě a posile věřícím.

BAZIL ZE SELEUKIE, Orationes, 6, in PG 85,448b–449b.

21. prosinec

Chápeme jej jako člověka, klaníme se mu jako Bohu

Theodoretos z Kyrru, Léčení pohanských nemocí

Protože je zřejmé, že Stvořitel se stará o vše, pak se jeví jako nepopiratelná a neoddiskutovatelná myšlenka o Spasitelově správcovství.

Neslušelo by totiž budovateli vesmíru a dárci existence věcem nejsoucím, aby přehlížel zkázu lidského rodu, kvůli němuž zřídil vše viditelné.

A tak Pán vesmíru nepovažoval za spravedlivé, aby ten, kvůli němuž toto vše vzniklo, byl v obležení hříchu a jako zajatec vydán smrti.

A proto na sebe vzal lidskou podobu a neviditelnou podstatu skryl pod viditelnou. Tu pak uchoval prostou hříchu a onu skrytou podstatu si udržel neposkvrněnou.

I bez inkarnace by totiž pro něj bylo velmi snadné postarat se o lidskou spásu a pouze svou vůlí zrušit vládu smrti i nechat úplně zmizet jejího otce – hřích.

Nechtěl však ukazovat svou moc, ale spravedlnost své prozřetelnosti.

Když tedy chtěl později všem lidem přinést lék spásy, nevyužil pomoci andělů ani archandělů ani z nebe nenechal zaznít zvučný hlas, srozumitelný pro všechny, ale vytvořil si lidskou schránku v panenském lůně.

Odsud vyšel – člověk na pohled, uctíváním Bůh –, zplozený z podstaty Otce na počátku věků on, nový a současně věčný, jenž z Panny přijal viditelnou podobu.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, 6,74.77–80, in SC 57/1, s. 281–283.

22. prosinec

Pokud by se Kristus nenarodil z ženy

Proklos z Konstantinopole, První kázání: Chvála Bohorodičky Marie

Z ženy se pak narodil Bůh – ne však pouze Bůh, ale i člověk a ne ledajaký.

A svým zrozením odhalil bránu spásy, která byla kdysi dveřmi hříchu. Vždyť kde had z neposlušnosti rozlil svůj jed, tam poslušně vstoupilo Slovo a postavilo živý chrám. Odkud vyklouzl první mezi hříšníky Kain, odsud vzešel, aniž by byl zplozen, Spasitel lidstva Kristus.

Nestyď se, člověče, za ten porod. Vždyť se stal počátkem naší spásy.

Kdyby se totiž nenarodil ze ženy, nezemřel by. Kdyby nezemřel, nezničil by svým skonem „toho, který má vládu nad smrtí, totiž ďábla“ (Žid 2,14).

PROKLOS Z KONSTANTINOPOLE, Orationes, 2–3, in PG 65,681c,684a.

23. prosinec

Bláznovství kříže je mocí Boží

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Každý Ježíšův čin je sice důvodem pro slávu katolické církve, důvodem ze všech nejslavnějším je však kříž. Pavel toto pochopil a řekl: „Ať je daleko ode mě, abych se chlubil něčím jiným než křížem Krista.“ (Gal 6,14)

Bylo sice podivuhodné, že člověk od narození slepý získal znovu zrak v Siloe. Co je to však proti slepcům celého světa?

Velký zázrak a nadpřirozená věc bylo i to, že Lazar po čtyřech dnech vstal z mrtvých. Tato milost se však projevila jen u něj. Co je to ovšem ve srovnání se všemi, kdo jsou ve světě mrtvi svými hříchy?

Obdivuhodné bylo, že z pěti chlebů vzešla hojnost stravy pro pět tisíc. Co je to však proti hladovějícím v nevědomosti po celém světě?

Vítězný věnec kříže přinesl světlo a stal se průvodcem slepým v nevědomosti, osvobodil všechny ujařmené hříchem a vykoupil celý svět.

Nestyďme se za Spasitelův kříž, ale spíše se jím chlubme. „Ti ovšem, kteří jdou k záhubě, považují nauku o kříži za hloupost. My však, kteří budeme zachráněni, víme, že tím Bůh projevil svou moc.“ (1Kor 1,18)

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 13,1.3, in PG 33,772a–b,773b.

24. prosinec

Nejprve vyšel z těla a poté z hrobu

Romanus Melodus, Vzkříšení

Smrt byla navždy pohlcena

tvým zmrtvýchvstáním, Kriste Bože.

Proto my plesající díky tvému utrpení

věčně slavíme, těšíme se

a radostně voláme: „Povstal Pán.“

A skutečně povstal Pán.

A třebaže strážci hrobu přijali peníze,

aby dobrovolně mlčeli, tím spíše budou křičet kameny,

že bez pomoci rukou

se nadzvednul kámen z hory a jako kdysi z lůna, tak i nyní z hrobu

povstal Pán.

Ty jsi, Spasiteli, vzešel z lůna neoplodněného,

opustil jsi Pannu a ona zůstala Pannou.

Tak jsi nyní svou smrtí zničil moc smrti.

Jako plátno jsi zanechal na hrobě Josefa,

pozvedl jsi však z hrobu Josefova otce.

Za tebou přišel Adam, pak tě následovala Eva.

Eva slouží Marii.

Tebe pak uctívá celá země a zpívá píseň na oslavu vítězství:

„Povstal Pán.“

ROMANUS MELODUS, Resurrectio, 1.19–20, in Inni, s. 370,384–386.

25. prosinec

Nechť je každý den zrozením lásky

Origenes, Homilie na Píseň písní

V Písni písní Nevěsta, tedy církev, volá na dívky, které představují lidstvo: „Zapřísahám vás, jeruzalémské dcery.“ Proč však „nevěsta“ zapřísahává „jeruzalémské dcery“? „Zapřísahám vás, jeruzalémské dcery, vzbuďte lásku, ať povstane.“ (srv. Pís 2,7)

Jak dlouho ve vás dřímá láska, jak říká nevěsta? Ve mně láska nespí, protože jsem raněna láskou. Ve vás však, kterých je více, jste mladé a jste dcerami Jeruzaléma, ve vás dříme láska k ženichovi.

Já vás proto zapřísahám, jeruzalémské dcery, když vzbudíte lásku, abyste ji nejenom budily, ale i v sobě burcovaly.

Když vás Stvořitel vesmíru tvořil, zasel vám do srdcí semena lásky. Tak ve vás dřímá láska.

Slovo Boží dřímá u těch, kdo zatím nevěří, a u těch, kdo pochybují v srdci, ve světcích však bdí.

Spí v těch, kteří se zmítají v bouřích, probouzí se ovšem voláním těch, kteří chtějí být spaseni za ženichova bdění.

Když bdí, nastává ihned poklid, rázem se zklidňují vzduté vlny, jeho hlas vzdoruje protichůdným větrům a utichá zběsilé vlnobití. Když spí, panuje bouře, smrt a zoufalství.

ORIGENES, Homiliae in Canticum canticorum, 2,9, in PG 13,55b–d (in SC 37bis, s. 136).

26. prosinec

Skutky Ducha

Bazil Veliký, O Duchu Svatém

Tak je Duch Svatý přítomen při utváření těch bytostí, které nedosahují dokonalosti pokrokem, ale jsou rovnou dokonalé již od stvoření. Svou milostí přispívá k dovršení a dohotovení jejich podstaty.

Pokud však jde o opatření stran člověka, která učinil velký Bůh a náš Spasitel Ježíš Kristus v souladu s Boží dobrotou, kdo by se odvážil tvrdit, že nebyla naplněna milostí Ducha?

Pokud chceš zkoumat stará svědectví – požehnání patriarchů, pomoc poskytnutou zákonodárstvím, vzory, proroctví, statečné činy ve válkách, divy vykonané spravedlivými, nebo chceš-li, opatření vykonaná okolo vtělení Páně – to vše bylo prostřednictvím Ducha.

Nejdříve se stal pomazáním a byl spojen se samotným tělem Páně tak, že byl od něj neoddělitelný.

Cožpak není zřejmé a nepopiratelné, že i církev je uspořádána a řízena prostřednictvím Ducha?

BAZIL VELIKÝ, Liber de Spiritu Sancto, 16,38–39, in PG 32,140b–c, 141a (in SC 17bis, s. 384–386).

27. prosinec

Tisíc jazyků – jedna církev

Augustin, Kázání na slova apoštola Pavla (1Kor 12,31): A teď vám chci ukázat ještě mnohem vzácnější cestu

Když Duch sestoupil z nebe a naplnil ty, kteří uvěřili v Krista, promluvili všemi jazyky. Pokud někdo v oné době promlouval všemi jazyky, bylo to znamení, že přijal Ducha Svatého.

Copak tedy tehdy Duch Svatý naznačoval? Pověz mi, proč to nedělá i nyní? Zjevně tím něco ukazoval.

A co jiného tím ukazoval, než že evangelium bude promlouvat všemi jazyky.

Odvážím se říct, že i nyní církev hovoří všemi jazyky; vždyť hlásá evangelium ve všech jazycích.

A co jsem nedávno říkal o údech, platí i o jazycích. Jako oko říká: „Za mě chodí noha,“ tak i noha říká: „Za mě vidí oko.“

Stejně i já říkám: mým jazykem je řečtina, mým jazykem je hebrejština, mým jazykem je syrština – vždyť všechny drží pohromadě jedna víra, všechny spojuje jeden svorník lásky.

AUGUSTIN, Sermones inediti, 19,11 (162A), in PL 46,896–897 (in Miscellanea Agostiniana, I, s. 109–110).

28. prosinec

Jejich smrt je spíše snem než smrtí

Jan Damašský, Výklad pravé víry

Je třeba ctít svaté coby přátele Krista, coby dítka a dědice Boží. To říká teolog a evangelista Jan: „Všem, kdo ho přijali, dal moc stát se Božími dětmi.“ (Jan 1,12–13)

Jestliže je Stvořitel a Pán vesmíru nazýván „blahoslavený a jediný Panovník, Král králů a Pán pánů“ (1Tim 6,15) a „Bůh bohů a Pán pánů“ (Dt 10,17), pak jsou jistě i svatí bohy, pány a králi. Nazývám je bohy, králi a pány nikoliv díky jejich přirozenosti, ale protože ovládli a zkrotili své vášně a protože si uchovali nefalšovanou podobnost s obrazem Božím, k němuž byli stvořeni. Svou vůlí se sjednotili s Bohem, přijali jej k sobě jako hosta a tímto sdílením Boha se z milosti stali tím, čím je svou přirozeností on.

Jak tedy neuctívat ty, kteří jsou sluhy, přáteli a syny Božími? Vždyť úcta k laskavým služebníkům je důkazem přízně ke společnému pánovi.

Oni jsou Božími pokladnicemi a jeho čistými útočišti. Bůh říká: „Zřídím si svůj příbytek mezi vámi. Budu procházet mezi vámi: budu vaším Bohem.“ (Lv 26,11–12)

Boží Písmo říká, že „duše spravedlivých však jsou v Boží ruce a nedotkne se jich utrpení“ (Mdr 3,1). Smrt svatých je totiž spíše spánkem než smrtí. Vždyť Bůh je život a světlo a ti, kdo jsou v ruce Boží, prodlévají v životě a světle.

Apoštol říká, že Bůh skrze Ducha obývá jejich těla. Jak tedy neuctívat živoucí chrámy Boží?

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, 4,15, in PG 94,1164a–1165a.

29. prosinec

Království a oheň

Irenej z Lyonu, Proti bludným naukám

Kdyby však Otec dávající pokoj byl někým jiným než Bůh, jenž připravil plameny, pak by museli mít i rozdílné syny; jeden by posílal do Otcovy říše, druhý do věčného ohně.

Náš jediný Pán však řekl, že soudem oddělí všechny národy, jako pastýř odděluje ovce od kozlů (srv. Mt 25,32). Jedněm řekne: „Pojďte, požehnaní mého Otce, přijměte jako úděl království, které je pro vás připravené.“ (Mt 25,34) Druhým pak: „Pryč ode mne, vy zlořečení, do věčného ohně.“ (Mt 25,41)

Je tedy zjevné, že jeden a týž Bůh – strůjce míru i pohrom (srv. Iz 45,7) – připravuje pro jedny i pro druhé, co si zaslouží.

Jak ukázal Hospodin v podobenství o pšenici a koukolu: „Jako se sbírá plevel a spaluje v ohni, tak bude i při skonání věku. Syn člověka pošle své anděly, ti posbírají z jeho království každé pohoršení a ty, kdo dělají nepravosti, a uvrhnou je do ohnivé pece; tam bude pláč a skřípění zubů. Tehdy budou spravedliví v království svého Otce zářit jako slunce.“ (Mt 13,40–43)

Pro spravedlivé tedy Otec připravil království, do něhož Syn přijal ty, kteří toho byli hodni. A týž Otec připravil i ohnivou pec, do níž na Otcův příkaz pošlou andělé Syna člověka ty, kteří si to zaslouží.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, 4,40,2, in PG 7,1112c–1113b.

30. prosinec

Tvým oděvem bude bělostná vlna

Cyril Jeruzalémský, Katecheze

Ježíš říká: „Až přijde Syn člověka ve slávě a s ním všichni andělé, posadí se na svůj slavný trůn.“ (Mt 25,31) Hleď, člověče, v jak velké společnosti se před soudem ocitneš.

Tehdy bude přítomen veškerý lidský rod. Spočítej si lidi od Adama až do dnešní doby. Je to velký dav, a přece malý. Vždyť ještě více je andělů.

Nemáme už od této chvíle bojovat? Nemysli si, člověče, že se jedná o maličkost, když kromě trestu jsi odsouzen před tolika přítomnými.

„Syn člověka oddělí jedny od druhých, jako pastýř odděluje ovce od kozlů.“ (Mt 25,31–32)

Jak odděluje pastýř? Zkoumá snad v knize, co je ovce a co kozel? Nebo to rozlišuje z viditelných znaků? Neukazuje vlna ovci a drsná štětinatá kůže kozla?

Tak pokud ses právě očistil od hříchů, tvé činy budou od té chvíle jako čistá vlna a tvůj oděv zůstane bez poskvrny.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, 15,24–25, in PG 33,904a–b,905a–908a.

31. prosinec

Ty, jenž jsi nade vše

Řehoř Naziánský, Básně

Ty, jenž jsi nade vše, o čem jiném lze zpívat než o tobě?

Jak by však slovo mohlo opěvovat tebe? Vždyť tebe nemůže žádné slovo vyslovit.

A jak tě mysl bude moci nazírat? Vždyť tebe nemůže žádná mysl pojmout.

Ty jediný jsi nevyslovitelný. Vždyť z tebe pochází vše, o čem lze hovořit.

Ty jediný jsi nepoznatelný. Vždyť z tebe pochází vše, nač lze pomyslet.

Vše – nadané řečí i němé – zpívá o tobě.

Vše – nadané rozumem i bez něj – oslavuje tebe.

Vše touží po tobě, veškeré bolestné úsilí směřuje k tobě.

K tobě se vše modlí, na tebe vše,

co chápe tvou složenou podstatu, pěje svůj mlčenlivý hymnus.

V tobě jediném vše trvá. K tobě vše společně kvapně spěje.

Ty jsi završením všeho. Jsi jeden, jsi vším a nikým,

a přitom nejsi jeden a nejsi vším. Máš všechna jména. Jak tě mám nazvat,

když jsi jako jediný nevyslovitelný? Která nebeská mysl pronikne nadoblačným závojem? Buď milostiv.

Ty, jenž jsi nade vše, o čem jiném lze zpívat než o tobě?

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Carmina, 29, in PG 37,507a–508a.

Bibliografie

AMBROŽ, Expositio Evangelii secundum Lucam, in PG 15,1527–1850.

AMBROŽ, Hexaemeron, in PL 14,123–274.

AMFILOCHIUS, Orationes et homiliae, in PG 39,35–118.

ANTIPATER Z BOSTRY, Homiliae, in PG 85,1763–1792.

Apophthegmata patrum, in PG 65,71–440.

Apophthegmata patrum (collectio anonyma e cod. Coislin 126), in NAU, F. (ed.), Histoires des solitaires égyptiens, in ROC, 14 (1909), s. 357–379; 17 (1912), s. 204–211,294–301.

Apophthegmata patrum (collectio systematica), in SC 474.

ATANÁŠ, Oratio contra gentes, in PG 25,4–96.

AUGUSTIN, De nuptiis et concupiscentia, in PL 44,413–474.

AUGUSTIN, Ennarationes in Psalmos, in PL 36,67–37,1966.

AUGUSTIN, Epistolae ipso etiam episcopo scriptae, quarum tempus minus compertum est, in PL 33,1025–1094.

AUGUSTIN, In Epistolam Joannis ad Parthos, in PL 35,1977–2062 (in SC 75).

AUGUSTIN, In Joannis Evangelium, in PL 35,1379–1976.

AUGUSTIN, Sermones de Scripturis, in PL 38,23–994.

AUGUSTIN, Sermones de Tempore, in PL 38,995–1246.

AUGUSTIN, Sermones inediti, in PL 46,817–940.

BARSANUF A JAN, Quaestiones et responsiones, in SC 426–427.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Hexaemeron, in PG 29,3–208 (in SC 26bis); česky Devět kázání o stvoření světa, přeložila K. Korteová, Oikoymenh, Praha 2004.

BAZIL VELIKÝ, Homiliae in Psalmos, in PG 29,208–494.

BAZIL VELIKÝ, Liber de Spiritu Sancto, in PG 32,67–218 (in SC 17bis).

BAZIL VELIKÝ, Regulae brevius tractatae, in PG 31,1051–1306.

BAZIL VELIKÝ, Regulae fusius tractatae, in PG 31,889–1052.

BAZIL ZE SELEUKIE, Orationes, in PG 85,27–474.

BOËTHIUS, De consolatio philosophiae, in PL 63,547–862; česky Filosofie utěšitelka, přeložil Josef Hrůša, Bohuslav Hendrich, Praha 1942.

Božská liturgie našeho svatého otce Jana Zlatoústého, přeložili Marek Krupica a Jiří Stránský, Vodnář, Litoměřice 2006.

CYPRIÁN Z KARTÁGA, De oratione dominica, in PL 4,519–544.

CYRIL JERUZALÉMSKÝ, Catecheses ad illuminandos, in PG 33,331–1060.

DEFENSOR GRAMMATICUS, Liber Scintillarum, in PL 88,597–718 (in SC 86).

DIADOCHUS Z FOTIKY, Capita centum de perfectione spirituali, in SC 5bis, s. 84–163.

DOROTEJ Z GAZY, Expositiones et doctrinae diversae, in PG 88,1611–1838 (in SC 92, s. 146–486).

Epistola ad Diognetum, in PG 2,1167–1186 (in SC 33bis); česky List Diognetovi, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 176–182.

EVAGRIUS PONTSKÝ, De oratione, in PG 79,1165–1200.

FILON ALEXANDRIJSKÝ, De Iosepho, in COHN, L. (ed.), Philonis Alexandrini opera quae supersunt, IV, Typis Georgii Reimeri, Berolini 1902, s. 61–118; srv. CAILLAU, A.B. (ed.), Thesaurus Patrum, VII, A.F. Stella, Mediolanum 1830, s. 4155–4157.

FILOXENOS Z MABBUGU, Homiliae, in SC 44bis.

GOUILLARD, J. (ed.), Petite philocalie de la prière du cœur, Éditions du Seuil, Paris 1979.

HESYCHIUS JERUZALÉMSKÝ, De temperantia et virtute. Centuria prima, in PG 93,1479–1512.

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistolae genuinae. Epistola ad Ephesios, in PG 5,643–662; česky List Efezským, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 117–122.

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistolae genuinae. Epistola ad Phillippenses, in PG 5,697–708; česky List Filadelfským, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 132–135.

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, Epistolae genuinae. Epistola ad Polycarpum, in PG 5,717–728; česky List Polykarpovi, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 138–141.

IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses, in PG 7,433–1224.

IZÁK Z NINIVE, De cogitationibus, in PG 86/1,885–888.

IZÁK Z NINIVE, De contemptu mundi, in PG 86/1,811–886.

IZÁK Z NINIVE, De perfectione religiosa, P. Bedjan (ed.), O. Harrassowitz, Parisiis 1909; anglicky Mystic Treatises, přeložil A.J. Wensinck, Koninklijke Akademie van Wetenschappen, Amsterdam 1923.

JAN DAMAŠSKÝ, Pro sacris imaginibus orationes tres, in PG 94,1227–1420.

JAN KASSIÁN, Collationes, in PL 49,477–1328 (in SC 42bis, SC 54, SC 64).

JAN KLIMAK, Scala Paradisi, in PG 88,631–1164; česky Nebeský žebřík, přeložila Alena Sarkissian, Pavel Mervart, Červený Kostelec 2015.

JAN ZLATOÚSTÝ, De sacerdotio, in PG 48,623–692.

JAN ZLATOÚSTÝ, De virginitate, in PG 48,533–596 (in SC 125).

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de Lazaro, in PG 48,963–1054.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homilia de perfecta caritate, in PG 56,279–290.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de statuis ad populum Antiochenum habitae, in PG 49,15–222.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Acta apostolorum, in PG 60,13–384.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Colossenses, in PG 62,299–392.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Ephesios, in PG 62,9–176.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Hebraeos, in PG 63,9–236.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam ad Romanos, in PG 60,391–682.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam primam ad Corinthios, in PG 61,9–382.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam secundam ad Thessalonicenses, in PG 62,467–500.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Epistolam secundam ad Timotheum, in PG 62,599–662.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Genesim, in PG 53,21–54,580.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Joannem, in PG 59,23–482.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homilia in locum ilum Isaiae: Ego Dominus Deus feci lumen, in PG 56,141–152.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in Matthaeum, in PG 57,13–472.

JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae in quaedam loca Novi Testamenti. In illud Salutate Priscillam et Aquilam (Rom 16,3), in PG 51,187–208.

JAN ZLATOÚSTÝ, Interpretatio in Isaiam prophetam, in PG 56,11–94.

JAN ZLATOÚSTÝ, Liber adversus eos qui scandalizati sunt, in PG 52,479–528 (in SC 79); česky Povzbuzení pronásledovaným, Krystal, Praha 2015, s. 121–191.

JAN DAMAŠSKÝ, Expositio fidei orthodoxae, in PG 94,789–1228; česky O pravé víře, přeložil P. Aleš, Pravoslavné nakladatelství, Olomouc 1994.

JAN DAMAŠSKÝ, Pro sacris imaginibus orationes tres, in PG 94,1227–1318.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Paedagogus, in PG 8,247–684.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, in PG 8,685–9,502 (in GCS 15; GCS 17); česky Stromata, I, přeložila J. Plátová, Oikoymenh, Praha 2004; Stromata, II–III, přeložila V. Černušková a J. Plátová, Oikoymenh, Praha 2006; Stromata, IV, přeložil M. Šedina, Oikoymenh, Praha 2008; Stromata, V, přeložil M. Havrda, Oikoymenh, Praha 2009; Stromata, VI, přeložil M. Šedina, Oikoymenh, Praha 2011; Stromata, VII, přeložila V. Černušková, Oikoymenh, Praha 2011.

BRIGHTMAN, F.E. (ed.), Liturgies Eastern and Western, I, Eastern liturgies, Clarendon Press, Oxford 1896.

MAXIM VYZNAVAČ, Capita de caritate, in PG 90,959–1080 (in SC 9).

MAXIM VYZNAVAČ, De anima, in PG 91,353–362.

MAXIM VYZNAVAČ, Liber asceticus, in PG 90,911–958.

MAXIM VYZNAVAČ, Mystagogia, in PG 91,657–718.

METODĚJ Z OLYMPU, Convivium decem virginum, in PG 18,27–220 (in SC 95).

MORIN, G. (ed.), Miscellanea Agostiniana, I, Sancti Augustini sermones post Maurinos reperti, Tipografia poliglotta Vaticana, Roma 1930.

NIKETAS STETHATOS, De anima, in SC 81.

NIKETAS STETHATOS, De paradiso spirituali, in SC 8; SC 81.

ORIGENES, De oratione, in PG 11,415–562.

ORIGENES, De principiis, in PG 11,115–414.

ORIGENES, Homiliae in Canticum canticorum, in PG 13,37–198 (in SC 37bis).

PROKLOS Z KONSTANTINOPOLE, Orationes, in PG 65,679–834.

PSEUDO-DIONÝSIUS, De divinis nominibus, in PG 3,585–996; česky O mystické teologii. O božských jménech: s komentáři sv. Maxima Vyznavače, přeložil A. Černohous, Dybbuk, Praha 2003, s. 35–260.

PSEUDO-MAKARIUS, Homiliae spirituales, in PG 34,449–822.

RAES, A., Le mariage, sa célébration et sa spiritualité dans les Églises d’Orient, Éditions de Chevetogne, Chevetogne 1959.

ROMANUS MELODUS, Resurrectio, in Inni, G. Cammelli (ed.), Libreria Editrice Fiorentina, Firenze 1930, s. 370–387.

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Carmina, in PG 37,395–1600.

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ, Orationes, in PG 35,395–36,664.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De beatitudinibus, in PG 44,1193–1302.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De hominis opificio, in PG 44,123–256.

ŘEHOŘ NYSSKÝ, De oratione dominica, in PG 44,1119–1194.

ŘEHOŘ VELIKÝ, Moralium in librum Job, in PL 75,509–1162 (in SC 32bis).

SEVERIANUS Z GABALY, Homiliae in mundi creationem, in PG 56,429–500.

SIMEON NOVÝ TEOLOG, Orationes ethicae, in SC 129.

Svatá božská liturgie našeho otce svatého Jana Zlatoústého, Apoštolský exarchát Řeckokatolické církve v ČR, Praha 2007.

TERTULIÁN, Libri ad uxorem, in PL 1,1273–1304.

THEODORETOS Z KYRRU, Graecarum affectionum curatio, in PG 83,783–1152 (in SC 57/1).

VILÉM OD SV. TEODORIKA, Epistola seu tractatus ad fratres de Monte Dei, in PL 184,307–364.

Zkratky

GCS Die griechischen christlichen Schriftsteller der ersten Jahrhunderte, Hansebooks GmbH – De Gruyter, Norderstedt – Berlin 1897n.

PG Patrologiae cursus completus. Series graeca, J.P. Migne, Paris 1857–1866.

PL Patrologiae latinae cursus completus, J.P. Migne, Paris 1844–1864.

ROC Revue de l’Orient chrétien, Bureau des œuvres d’Orient, Paris 1896–1936.

SC Sources chrétiennes, Éditions du Cerf, Paris 1942n.

SC 5bis – DIADOQUE DE PHOTICÉ, Œuvres spirituelles, É. des Places (ed.), Cerf, Paris 1997.

SC 8 – NICÉTAS STÉTHATOS, Le Paradis spirituel, M. Chalendard (ed.), Cerf, Paris 1943.

SC 9 – MAXIME LE CONFESSEUR, Centuries sur la charité, J. Pegon (ed.), Cerf, Paris 1945.

SC 17bis – BASILE DE CÉSARÉE, Sur le Saint-Esprit, B. Pruche (ed.), Cerf, Paris 1968.

SC 26bis – BASILE DE CÉSARÉE, Homélies sur lʼHexaéméron, S. Giet (ed.), Cerf, Paris 1950.

SC 32bis – GRÉGOIRE LE GRAND, Morales sur Job, Livres I–II, R. Gillet – A. de Gaudemaris, (ed.), Cerf, Paris 1952.

SC 33bis – À Diognète, H.-I. Marrou (ed.), Cerf, Paris 1951.

SC 37bis – ORIGÈNE, Homélies sur le Cantique, O. Rousseau (ed.), Cerf, Paris 1966.

SC 42bis – JEAN CASSIEN, Conférences, I, E. Pichery (ed.), Cerf, Paris 1955.

SC 44bis – PHILOXÈNE DE MABBOUG, Homélies, E. Lemoine (ed.), Cerf, Paris 1956.

SC 54 – JEAN CASSIEN, Conférences, II, E. Pichery (ed.), Cerf, Paris 1958.

SC 57/1 – THÉODORET DE CYR, Thérapeutique des maladies helléniques, I, P. Canivet, (ed.), Cerf, Paris 1958.

SC 64 – JEAN CASSIEN, Conférences, III, E. Pichery (ed.), Cerf, Paris 1959.

SC 75 – AUGUSTIN D’HIPPONE, Commentaire de la Première Épître de saint Jean, P. Agaësse (ed.), Cerf, Paris 1964.

SC 77 – DEFENSOR DE LIGUGÉ, Le Livre d’étincelles, I, H. Rochais (ed.), Cerf, Paris 1961.

SC 79 – JEAN CHRYSOSTOME, Sur la providence de Dieu, A.M. Malingrey (ed.), Cerf, Paris 1961.

SC 81 – NICÉTAS STÉTHATOS, Opuscules et lettres, J. Darrouzès (ed.), Cerf, Paris 1961.

SC 86 – DEFENSOR DE LIGUGÉ, Le Livre d’étincelles, II, H. Rochais (ed.), Cerf, Paris 1962.

SC 92 – DOROTHÉE DE GAZA, Œuvres spirituelles, L. Regnault – J. de Préville, (ed.), Cerf, Paris 1963.

SC 95 – MÉTHODE D’OLYMPE, Le Banquet, H. Musurillo, V.-H. Debidour, (ed.), Cerf, Paris 1963.

SC 125 – JEAN CHRYSOSTOME, La Virginité, H. Musurillo – B. Grillet, (ed.), Cerf, Paris 1966.

SC 129 – SYMÉON LE NOUVEAU THÉOLOGIEN, Traités théologiques et éthiques (Éthiques 4–15), II, Cerf, Paris 1967.

SC 148 – GRÉGOIRE LE THAUMATURGE, Remerciements à Origène et Lettre d’Origène à Grégoire, H. Crouzel (ed.), Cerf, Paris 1969.

SC 426 – BARSANUPHE ET JEAN DE GAZA, Correspondance, I/1, I.P. De Angelis-Noah, F. Neyt, L. Regnault, (ed.), Cerf, Paris 1997.

SC 427 – BARSANUPHE ET JEAN DE GAZA, Correspondance, I/2, I.P. De Angelis-Noah, F. Neyt, L. Regnault, (ed.), Cerf, Paris 1997.

SC 474 – Les Apophtegmes des Pères, II, J.-C. Guy (ed.), Cerf, Paris 2003.

Božská liturgie – Božská liturgie našeho svatého otce Jana Zlatoústého, přeložili Marek Krupica a Jiří Stránský, Vodnář, Litoměřice 2006.

Devět kázání o stvoření světa – BASIL Z CAESAREJE, Devět kázání o stvoření světa, přeložila K. Korteová, Oikoymenh, Praha 2004.

Filosofie utěšitelka – BOETHIUS, Filosofie utěšitelka, přeložil Josef Hrůša, Bohuslav Hendrich, Praha 1942.

Inni – ROMANO IL MELODE, Inni, G. Cammelli (ed.), Libreria Editrice Fiorentina, Firenze 1930.

Le mariage – RAES, A., Le mariage, sa célébration et sa spiritualité dans les Églises d’Orient, Éditions de Chevetogne, Chevetogne 1959.

List Diognetovi – List Diognetovi, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 176–182.

List Efezským – IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, List Efezským, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 117–122.

List Filadelfským – IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, List Filadelfským, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 132–135.

List Polykarpovi – IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ, List Polykarpovi, in Spisy apoštolských otců, přeložil Jan Sokol, Kalich, Praha 2004, s. 138–141.

Liturgies Eastern and Western – BRIGHTMAN, F.E. (ed.), Liturgies Eastern and Western, I, Eastern liturgies, Clarendon Press, Oxford 1896.

Miscellanea Agostiniana – MORIN, G. (ed.), Miscellanea Agostiniana, I, Sancti Augustini sermones post Maurinos reperti, Tipografia poliglotta Vaticana, Roma 1930.

Mystic Treatises – ISAAC OF NINEVEH, Mystic Treatises, přeložil A.J. Wensinck, Koninklijke Akademie van Wetenschappen, Amsterdam 1923.

Nebeský žebřík – IÓANNÉS KLIMAKOS, Nebeský žebřík, přeložila Alena Sarkissian, Pavel Mervart, Červený Kostelec 2015.

O božských jménech – DIONÝSIOS AREOPAGITA, O mystické teologii. O božských jménech: s komentáři sv. Maxima Vyznavače, přeložil A. Černohous, Dybbuk, Praha 2003.

Petite philocalie – GOUILLARD, J. (ed.), Petite philocalie de la prière du cœur, Éditions du Seuil, Paris 1979.

Povzbuzení pronásledovaným – JAN CHRYSOSTOMOS, Povzbuzení pronásledovaným, Krystal, Praha 2015.

Stromata – KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ, Stromata, I–VII, přeložili J. Plátová, V. Černušková, M. Šedina, M. Havrda, Oikoymenh, Praha 2004–2011.

Svatá božská liturgie – Svatá božská liturgie našeho otce svatého Jana Zlatoústého, Apoštolský exarchát Řeckokatolické církve v ČR, Praha 2007.

Thesaurus Patrum – CAILLAU, A.B. (ed.), Thesaurus Patrum, VII, A.F. Stella, Mediolanum 1830.

Seznam autorů

AMBROŽ († 397) – latinský církevní otec, milánský biskup, vynikající pastýř duší a dobrý znalec řečtiny.

AMFILOCHIUS († po r. 394) – cařihradský advokát, biskup v Ikonii v Kapadocii.

ANTIPATER Z BOSTRY – († před r. 378) – biskup z římské provincie Arábie.

APOFTEGMATA OTCŮ – sbírky výroků a naučení egyptských mnichů, u většiny z nich neznáme autory (5.–6. století).

ATANÁŠ († 373) – jáhen a sekretář svého alexandrijského biskupa Alexandra na Nicejském koncilu; odpůrce Aria a alexandrijský biskup.

AUGUSTIN († 430) – jeden z nejdůležitějších latinských otců.

BARSANUF († 540?) – mnich v Gaze, kde žil se svým učedníkem Janem. Jejich korespondence čítá více než osm set dopisů, které nám uchovaly obraz mnišství té doby.

BAZIL VELIKÝ († 379) – nejdříve vyučoval rétoriku, pak se stal mnichem, knězem a biskupem v Césareji, vyznačoval se trpělivou činností při zprostředkovávání smíru.

BAZIL ZE SELEUKIE († 460) – metropolita, nejdříve s náklonností k monofyzitismu, po Chalcedonském koncilu obrat k ortodoxii.

BOËTHIUS (Anicius Manlius Torquatus Severinus Boëthius, † 525) – významný křesťanský filosof a teolog. Narodil se ve vznešené římské křesťanské rodině, vstoupil do služeb ostrogótského císaře Theodericha, kde dosáhl nejvyšších úředních hodností. Byl však u císaře falešně pomluven, odsouzen k vyhnanství a posléze usmrcen.

CYPRIÁN Z KARTÁGA († 258) – církevní otec píšící latinsky a mučedník za císaře Valeriána. Po svém obrácení rozdal svůj majetek chudým. Proslul schopností povzbuzovat, na druhé straně zaujal velmi přísný postoj k těm, kteří za pronásledování podlehli strachu a odpadli od víry. Cyril Jeruzalémský († 386) – biskup velmi aktivní v zápase s ariány, dvakrát byl ve vyhnanství, účastnil se Cařihradského koncilu (381).

DEFENSOR GRAMMATICUS (7.–8. stol.?) – mnich z Abbaye Saint-Martin de Ligugé, autor patristické antalogie Liber Scintillarum (florilegia).

DIADOCHUS Z FOTIKY (5. stol.) – významný duchovní autor, důležitý pro dějiny mystiky a asketiky.

DOROTEJ Z GAZY (6. stol.) – žák Barsanufa, představený kláštera v Gaze.

EVAGRIUS PONTSKÝ († 399) – na jáhna byl vysvěcen Řehořem Naziánským, učitel duchovního života.

FILON ALEXANDRIJSKÝ († 54 po Kr.) – židovský filosof, nejslavnější představitel židovsko-alexandrijské školy.

FILOXENOS Z MABBUGU († 523?) – metropolita, dlouho pobýval ve vyhnanství, klasický autor syrské teologie.

HESYCHIUS JERUZALÉMSKÝ († po r. 450) – mnich a jeruzalémský kněz, vynikající biblista a vykladač Písma.

IGNÁC ANTIOCHIJSKÝ († 110?) – jako biskup je odsouzen k smrti; ve svých listech doporučuje horlivě jednotu věřících v církvi.

IRENEJ Z LYONU († 202) – žák Polykarpa, stává se biskupem v Lyonu; zasadil se v boji proti gnostikům.

IZÁK Z NINIVE (7. stol.) – po zvolení biskupem se brzy vzdává úřadu a vede mnišský život v horách; mimořádně vážený pro svoje duchovní spisy.

JAN DAMAŠSKÝ († 749) – vysoký vládní úředník, který opouští svůj úřad a vstupuje do kláštera Svatého Sáby; poslední velký řecky píšící teolog antické doby.

JAN KASSIÁN († 430) – rodák z Dobrudže (Scythia minor), zakladatel klášterů na křesťanském západě (Marseille), přispěl významně k rozvoji latinského mnišství.

JAN KLIMAK († 649) – znám i jako Jan Lestvičník, mnich na hoře Sinaj, populární autor.

JAN ZLATOÚSTÝ († 407) – antiošský rodák, kvůli zdraví opouští život poustevníka, po vysvěcení na kněze se stal kazatelem katedrálního chrámu; od roku 398 cařihradským patriarchou; proslul rovněž jako vynikající pastýř duší.

KLEMENT ALEXANDRIJSKÝ († před r. 215) – zakladatel katechetické školy v Alexandrii, první učený křesťan.

LIST DIOGNETOVI (3. stol.?) – jediný rukopis shořel v roce 1870; představení víry pohanskému prostředí.

LITURGIE SV. JANA ZLATOÚSTÉHO – nejčastěji slavená forma eucharistické bohoslužby v byzantském obřadu. Je nazvaná po sv. Janu Zlatoústém. Její text se ustálil již kolem 7. století. Sv. Cyril a Metoděj ji přeložili pro svoji misii na Velké Moravě.

MAXIM VYZNAVAČ († 662) – pochází z urozené cařihradské rodiny; stává se prvním sekretářem císaře; vede polemiky s heretiky; vícekrát vězněn; osvědčil svoji víru svědectvím svého života.

METODĚJ Z OLYMPU († 311?) – biskup, mučedník; vystupoval proti zastáncům Origena; vynikající stylista.

NIKETAS STETHATOS († 1090) – mnich Studita; mluvčí řecké strany ve sporu s latiníky.

ORIGENES († 254) – jeho otec se stal mučedníkem pro víru a to ovlivnilo celý jeho život a způsob uvažování; ve svých 21 letech byl jmenován ředitelem katechetické školy, která pod jeho vedením získala velkou prestiž; zajímá se o studium filosofie a Písma; vede velmi přísný asketický život; stal se dobrovolně eunuchem a to kvůli Božímu království; navzdory tomuto zmrzačení se stává knězem; je však vyhnán z Alexandrie a odchází do Césareje, kde zakládá katechetickou školu; veden alegorickou metodou při výkladu Písma, dosahuje pozoruhodné hloubky křesťanské interpretace bible, ale také se dopouští některých omylů; navždy jeho jméno zůstane spojené s Hexaplou, v níž porovnává šest existujících překladů bible.

PROKLOS KONSTANTINOPOLSKÝ († 446) – po svém vysvěcení na biskupa nemohl nastoupit na biskupský stolec v Kyziku; proslul jako kazatel a zprostředkovatel smíření.

PSEUDO-DIONÝSIUS (5. stol.) – neznámý autor, který se odkazuje na Dionýsia Areopagitu (srv. Sk 17,33); byl silně ovlivněn novoplatonismem, s kterým chtěl křesťanství smířit; jeho literární styl je obskurní, nechybí novotvary.

PSEUDO-MAKARIUS (4. stol.) – jméno, pod kterým se zachovaly homilie a listy, které inspirovali Simeona Nového Teologa.

ROMANUS MELODUS (Sladkopěvec) († 560) – největší byzantský básník, cařihradský jáhen; po prvních neúspěších se zázračně stal nejlepším zpěvákem a skladatelem; pravděpodobně je autorem mnoha liturgických zpěvů.

ŘEHOŘ NAZIÁNSKÝ († 390) – přítel sv. Bazila Velikého, proti své vůli je svým otcem vysvěcen na kněze; opouští město a žije v samotě; po smrti otce se stává biskupem v rodném městě; na konci života se věnuje své literární tvorbě.

ŘEHOŘ NYSSKÝ († 394) – mladší bratr Bazila Velikého; na jeho naléhání se stává biskupem; je autorem vynikajících spekulativních děl.

ŘEHOŘ VELIKÝ († 604) – pochází z rodiny římského senátora, stává se prefektem města Říma; opouští své bohatství a vstupuje do kláštera na Sicílii; stává se papežovým vyslancem v Cařihradu; po smrti papeže Pelágia II. se stává jeho nástupcem.

SEVERIANUS Z GABALY († po r. 408) – syrský biskup, uctívaný jako modlitebník; byl vynikajícím znalcem Písma.

SIMEON NOVÝ TEOLOG († 1022) – ještě jako mladík odešel do Konstantinopole, aby tam zahájil studia a vstoupil do císařských služeb. Civilní kariéra, která se mu nabízela, jej však málo přitahovala, a pod vlivem vnitřních osvícení, která zakoušel, se vydal hledat osobu, která by ho nasměrovala ve chvílích pochyb a rozpaků, a pomohla mu na cestě ke sjednocení s Bohem. Stal se záhy představeným, přesto byl jeho život velmi činorodý; Strádal nedorozuměními a musel odejít do exilu. Konstantinopolský patriarcha Sergius II. jej pak rehabilitoval.

TERTULIÁN († 220) – nejvýznamnější a nejsamostatnější latinský církevní spisovatel před Augustinem; ke konci života přešel k montanistům.

THEODORETOS Z KYRRU († 466?) – řecky píšící syrský otec; velmi horlivý pastýř.

VILÉM OD SV. TEODORIKA († 1148) – benediktinský opat v Saint-Thierry, později mnich nového cisterciáckého opatství Signy; jeden z nejhlubších a nejsamostatnějších myslitelů 12. století, velký přítel sv. Bernarda z Clairvaux a jeho první životopisec. Na studiích v Remeši se velmi dobře seznámil s Písmem svatým, církevními otci a antickými autory. Je považován za jednoho z hlavních představitelů „mnišské teologie“ na Západě.

Tomáš Špidlík, jezuita, kardinál, teolog nerozdělené církve, starec. Narodil se 17. 12. 1919 v Boskovicích, studoval filosofii a teologii na různých evropských univerzitách. Od roku 1955 vyučoval patristickou a východní spirituální teologii na Papežském východním institutu, později na Papežské univerzitě Gregoriana a na dalších univerzitách. Od roku 1991 žil a pracoval v římském Centru Aletti. V říjnu roku 2003 byl za své zásluhy o studium a službu pro jednotu křesťanů a za své nasazení ve službě církvi jmenován kardinálem. Zemřel 16. 4. 2010 v Římě a je pochován ve velehradské bazilice.