Edice Societas XXXIV.

© Centrum Aletti Velehrad-Roma, Olomouc 2016

© Refugium Velehrad-Roma, s.r.o., Olomouc 2016

ISBN 978-80-7412-038-1 (tištěná kniha 2009)

ISBN 978-80-7412-245-3 (pdf 2016)

ISBN 978-80-7412-246-0 (epub 2016)

ISBN 978-80-7412-247-7 (mobi 2016)

Z francouzského originálu

La vie et la doctrine spirituelle

přeložil Josef Koláček

Odpovědná redaktorka Luisa Karczubová

Návrh obálky Tomáš Ježek

Sazbu písmem Liberation zhotovilo Refugium dtp

Vydalo nakladatelství Centra Aletti

Refugium Velehrad-Roma, s.r.o.

Křížkovského 4, 772 01 Olomouc

e-mail: refugium@refugium.cz

www.refugium.cz

jako svou 245. publikaci

Olomouc 2016

Cena 149 Kč (včetně DPH)

Louis Lallemant

Spiritualita srdce

Duchovní učení

Hluboká důvěra v pohyb života – tvořivá přítomnost živého Boha

Louis Lallemant SJ působil jako magistr noviců a instruktor v jezuitské formaci, zvané třetí probace. Narodil se 1. listopadu 1588 v Châlons-sur-Marne a zemřel 5. dubna 1635 v Bourges. Do Tovaryšstva vstoupil 10. prosince 1605 v Nancy; na kněze byl vysvěcen v Pont-à-Mousson v roce 1613; své poslední sliby vyslovil 28. října 1621 v Paříži.

Narodil se v rodině právníka a nejprve studoval v koleji ve Verdunu. Měl také výrazné nadání pro matematiku (krátkou dobu pobýval i v „Descartově“ koleji La Flèche). Nejvíce ovšem tíhl k dogmatice,[1] ale nakonec vše směřovalo k tomu, že život zasvětí teologii spirituální. Spojení lahodného a přímého jednání takového vjemového člověka ukazovalo na vhodný typ osoby, odpovědné za formaci mladého člověka. Mezi jeho novici byl například kanadský mučedník, svatý Jean Brébeuf. Vliv na něj měl – ostatně v samotném díle hojně vzpomínaný – Jean Rigoleuc. To přinejmenším představovalo zásadní posun do roviny praktické: nemalý dar spekulativní byl schopen Lallemant „prodat“ v praktických aplikacích.[2] Významný autor v oblasti spirituální teologie, Henri Brémond, podtrhává, že i tento lidový misionář, J. Rigoleuc, měl významné slovo v rozhodnutí, že Lallemant neponechal později tak slavné Duchovní učení coby „první systematické pojednání o duchovním životě“,[3] „překračující uplatnění pouze v rodině svatého Ignáce“,[4] toliko v soukromých sešitech (případně ve vzpomínkách svých žáků, jak se ukazuje v poznámkách pod čarou i v našem vydání), ale sdělil tak nezměrnou zkušenost na papír. Jde rovněž o syntézu ve vystižení toho, co spiritualita zakladatele Tovaryšstva Ježíšova tehdy představovala.[5] Nelze pak upřít ani další faktor: vliv teologického odkazu svaté Terezie z Ávily, což báječně zprostředkovává mezi oběma spiritualitami: jezuitskou a karmelitánskou.[6]

Co se v tomto díle ukazuje? Především:

- spiritualita vedení Ducha Svatého a souvislé pojednání o Jeho darech a plodech;

- důležitost takzvané druhé konverze v duchovním životě (tzn. úsilí o dokonalost ve smyslu dorůstání do plné osobnosti), a to vždy na základě iniciativy Ducha Svatého („nikdy dopředu nevím, kde si mne Duch zavolá“);

- že takzvaný zlatý řez neboli střední cesta, případně zdravý rozum, ještě nepostačí k lidské zralosti;

- potřeba reflexe vlastních hnutí v souvislosti s mystickou tradicí žité teologie;[7] jedná se přitom o model takzvaných maxim;[8]

- praktická rovina (třeba kněžská služba), i na úrovni (autorovy) osobní zkušenosti.

Individuální dějiny posvěcování člověka Lallemant nahlíží v grandiózním univerzálním díle spásy. Jak Ježíš coby člověk roste, tak konáme i my první krůčky v našem duchovním životě. Neexistuje askeze mimo Boží působení. Vnitřní pohyb Boha se zároveň odvíjí s dějinami konkrétního člověka a dějinami světa. Nemůžeme pak myslet na reformu duchovního života bez souvislostí s dějnami kolem nás.

V dějinách duchovních hnutí se pak častěji píše o potřebném nahlížení spirituality ignaciánské v souvislosti s jinými duchovními proudy – nemůže jedna spiritualita stát izolovaně vzhledem k dalším; nebo dokonce o příznivém zprostředkování mezi hnutím Port-Royal a jezuity (obojí třeba spojovala jakási instinktivní nedůvěra vůči pohodlí). Lallemant hovoří rovněž z hlubšího teologického hlediska o svatém Josefovi (pokud Otec svěřil Syna Josefovi, pak jsou mu svěřeni i Jeho bratři). V četných současných vydáních se uvádí, že Lallemantova příručka například posilovala leckteré kněze ve druhé světové válce[9] (uveďme si zkušenost E. Coretha u Stalingradu). Je zapotřebí zmínit, že se Lallemantovo jméno v dějinách spirituální teologie uvádí pospolu s oblíbeným dílem Odevzdanost do Boží prozřetelnosti[10] J.-P. Caussada SJ.

K prvnímu vydání La vie et la doctrine spirituelle došlo v roce 1694. Důležité vydání v historii tohoto spisu bylo tzv. lyonské z roku 1735, jímž L. Lallemant vstoupil do širšího povědomí i mimo řád SJ. Redakčně solidně připravené je vydání v Paříži z roku 1921. Obrovského nákladu se dočkalo v roce 1930. Vydání standardní, z něhož vychází i náš překlad, je z roku 1959 (Desclée de Brouwer, Paris). Měli jsme, samozřejmě, pokušení přijmout výstižné poznámky ze španělského vydání z roku 1960 v Bilbao (překlad T. Arellano), ale nakonec jsme se redakčně rozhodli první český překlad poznámkami nepřetížit.

Určitá díla z oblasti duchovního života jsou přijímána v životní periodě našeho vlastního putování za Pánem třeba až později. Při prvním rozletu nám i snad něčí zestručnělé výpovědi budou připadat příkré a strmé; bude se tudíž zdát, že vždy nezohledňují naše momentální rozpoložení. Ale také lze říci opačně, že potřebná revize předchozích vzestupů k Pánu si může žádat osvědčenou hygienu právě na způsob takového textu: za pomoci uspořádávání vlastních myšlenek a účinků z nabytých zkušeností. Vždyť kolika omylů jsme se při svých pohledech dopouštěli!

Na pozadí Ducha pak lze unést i moralizování, vyslovované někým z dobré vůle. Vytýkat člověku chyby bez vidění pohybu Ducha v něm a bez úcty k němu působí našemu Pánu trápení. Pokud si černobílým moralizováním Ducha vymáháme (nebo někomu „Ho takto zjednáváme“), tak v člověku můžeme šlapat i po svobodě Božího působení.

Působivé jsou v Lallemantově textu pasáže: Deset typů královské důstojnosti Ježíše Krista podle Žalmu 71; Námitky proti učení o vedení Duchem Svatým; Dno pýchy, která je v nás; Chyby, kterým je třeba se v rozhovoru vyhnout … Stupně kontemplace. Zdálo by se, že Lallemant začíná první stránky jakoby nejdříve „výtěrem“ a že až poté „pohladí“ (to neubírá na kvalitě autorových jemných výpovědí); ale ve skutečnosti se toto odehrává na fundamentu již dříve rozrostlého Ducha, uvnitř Jím oslovené osoby. Dějiny spásy tudíž nezačínají hřešením, ale tím, že nejprve odhalujeme, že máme domov v Nejsvětější Trojici.

Spojovat věci zdánlivě protichůdné patří podle Lallemanta k zralostem duchovního života. V duchu podaných rukou nahlížíme na generaci se stejnými zápasy. Vnitřně ledový, neosobní svět nás nenasytí; zatímco upřímné slovo duchovně zúčastněného člověka ukazuje nový horizont: zatímco Pán řídil svět, důvěrně hovořil s hříšníky.

Michal Altrichter SJ

Poznámka redakce

To, co není v poznámkové zóně označeno jinak, je poznámka převzatá z francouzského vydání. Vše, co je uvedeno jako varianta, odpovídá poznámce překladatele. Český překlad podle originálu respektuje užívání majuskule v případě osobních zájmen vzhledem k Nejsvětější Trojici.

1 To je například patrné v částech jeho knihy při tématu Vtělení druhé Osoby (s. 189n).

2 Srv. DUDON, P., Les leçons d’oraison du P. Lallemant, ont elles été blamées par ses superieurs?, in Revue ascetique et mystique, 11 (1930), s. 396–405.

3 BRÉMOND, H., L’Ecole du P. Lallemant et la tradition Mystique dans la Compagnie de Jesus, in Histoire litteraire du sentiment réligieux en France, 5, Paris 1920, s. 15n.

4 Tamtéž.

5 Srv. GUIBERT, J., Louis Lallemant, in Espiritualidad, 13 (1949), s. 465.

6 Srv. ZOLLA, E., I mistici, Adelphi, Milano 1963, s. 1268.

7 Jedná se o formulaci Františka Suáreze, jehož Lallemant vděčně citoval. Srv. POTTIER, A., Le Père Louis Lallemant et les grands spirituels de son temps. Essai de théologie mystique comparée, Pierre Téqui, Paris 1927–1929 (nebo také 1936), 3 svazky. (Německý překlad tohoto skvělého díla i s komentářem byl vydán v nakladatelství Herder, Regensburg 1896. Novější německý překlad C. Capola samotného díla Lallemantova se váže k datu 1960; je vydaný u Johannes-Verlag v Einsiedeln, s předmluvou H. Urs von Balthasara.) K italským vydáním srv. http://pasomv.it/santi_file/la_dottrina_spirituale.html (ke dni 11. 7. 2009).

8 Srv. FESSARD, G., Dialektika duchovních cvičení Ignáce z Loyoly, Refugium, Olomouc 2004, s. 37n.

9 Srv. BOUVIER, P., „L. Lallemant“, in Dictionnaire de Theologie Catholique, 8,2459–2464; BOTTEREAU, G., „L. Lallemant“, tamtéž.

10 Srv. CAUSSADE, J.-P. de, Odevzdanost do Boží prozřetelnosti, Refugium, Olomouc 2007.

První princip: Pohled na život v celku

První kapitola: Pouze Bůh nás může učinit šťastnými

1. Zakoušíme v srdci prázdnotu, již by nedokázali naplnit všichni tvorové dohromady. Srdce nemůže být naplněno ničím jiným než Pánem, naším počátkem a koncem. Tuto prázdnotu naplňuje „vlastnění“ Boha.[11] To nás dělá šťastnými, zatímco ztráta Boha tuto prázdnotu obnovuje a činí nás nešťastnými. Dříve než Bůh tuto prázdnotu vyplní, vede nás na cestu víry pod následnou podmínkou: musíme Ho vždy považovat za svůj poslední cíl, tvory[12] užívat s uměřeností a jejich užívání vztahovat k Jeho službě. Když ze své strany věrně přispíváme ke slávě, kterou Bůh vyžaduje ode všech stvořených bytostí, pak s námi Bůh sdílí svého Ducha, aby naplnil prázdnotu, kterou v sobě cítíme, a aby nás učinil šťastnými. Jestliže Mu však věrni nejsme, ponechává nás v této prázdnotě, která, není-li naplněna, působí naši svrchovanou nouzi.

2. Stvořené věci chtějí zastupovat náš poslední cíl a my sami chceme být na prvním místě cílem pro nás samé. Někdo nám říká: Připoj se ke mně, a já tě učiním spokojeným. My mu uvěříme, on nás zklame, a pak druhý a třetí nám opakuje totéž vybídnutí, ale zklamou nás stejně. Ze všech stran nám různá stvoření lichotí tím, že slibují, jak že uspokojí jakékoliv naše dychtění.[13] Avšak navzdory tomu, že všechny takové přísliby jsou jen lži, jsme přesto vždy znovu ochotni dát se svést. Je to stejné, jako by se někdo snažil naplnit dno moře, jež zůstalo prázdné, vodou nabranou do dlaně.

Hle, právě proto nejsme spokojeni nikdy: když přilneme ke stvořeným věcem, oddálí nás od Boha a uvrhnou do trýzně, neklidu a bídy, což jsou vlastnosti od stvoření tak neoddělitelné, jak neoddělitelné od Boha jsou pokoj a štěstí.

3. Podobáme se pak osobám postiženým nechutenstvím, které po prvním ždibnutí jídlo odmítnou, natáhnou ruku po druhém, a stejně i to nechají jako to první: nenacházejí zhola nic, co by bylo podle jejich chuti. Vrháme se na všemožné věci do šíře, aniž bychom dosáhli plného uspokojení. Pouze Bůh je svrchované dobro, jež nás může učinit šťastnými; a my si namlouváme: Kdybych byl na tom a tom místě, kdybych měl to a to místo, byl bych spokojený. Ona osoba, jež po tom dychtí, je tam opravdu šťastná? Marnost!

I kdyby člověk dosáhl nejvyššího postavení a funkcí, nemohl by být zcela šťastný. Hledejme tedy Boha, jenom Boha, protože pouze Bůh může uspokojit každou naši touhu.

4. Kdysi se ďábel skrýval za božskými podobami, když se v modlách představoval pohanským národům jako tvůrce a cíl všeho, co existuje ve vesmíru. Stvořené věci opakují tak trochu tutéž hru. Berou na sebe rysy podobné Bohu a dávají na srozuměnou, že nabízejí to, čím nás jsou schopny uspokojit. Avšak to, co předkládají, neslouží k ničemu jinému, než ke zvětšení prázdnoty v našem srdci, kterou nyní nevnímáme. Budeme ji moci plně vnímat až ve „druhém“ životě; tam je totiž duše, po oddělení od těla, svírána nevýslovnou touhu, aby se viděla zachráněna Bohem; tato touha, zvyšovaná očekáváním, dává našemu duchu trýznivě pocítit téměř nezměrný trest.

5. Teprve v hodině smrti budeme s to pochopit své velké neštěstí, dali-li jsme se oklamat a okouzlit stvořenými věcmi (bez souvislosti s jejich Dárcem). Budeme se divit, že jsme chtěli kvůli malicherným a nízkým věcem odhodit velká a vzácná dobra; a spravedlivým trestem našeho pošetilého jednání bude stav, v němž budeme po určitou dobu zbaveni patření na Boha, bez něhož nic nemůže uspokojit našeho ducha. Touha, kterou chováme po vidění a vlastnění Boha, je stejně nepochopitelná, jako je nepochopitelná trýzeň, vyvěrající v nás z takové neukojené touhy.

Proto se musíme rozhodnout k velkomyslnému se zřeknutí všech iniciativ, které bychom mohli svévolně podnikat; všech záměrů, chtění a nadějí po těch věcech, jež by mohly lichotit naší sebelásce; krátce: všeho, co je překážkou k šíření Boží slávy. To vše vyjadřují biblické výrazy: kráčet v Boží přítomnosti; mít upřímnou duši; žít v pravdě; hledat Boha celým srdcem. Bez toho nebudeme nikdy spokojeni.

6. Proč se vlastně zamilováváme do stvořených věcí? Jsou tak omezené a tak oproštěné od solidních dober, že největší rozkoš a celé uspokojení, jež si od nich můžeme slibovat, je pouze marné a vysněné štěstí, které místo toho, aby nás uspokojilo, jenom dráždí hlad, protože naše dychtění je nezměrné a může být ukojeno pouze vlastněním svrchovaného dobra. Nadto mají stvořené věci krátké trvání, a buď nás brzy opustí, nebo my sami je budeme donuceni opustit.

Co pak se zvláště lidí týče, není nám snad známo, že mívají rádi jen sami sebe a že ve všem hledají jen svůj zájem? Onu trochu dobra, věrohodnosti a autority, kterou mají, zaměřují ve svůj prospěch; i kdyby měli každé dobro v hojnosti, neužívali by je jinak. Co nekonají čistě z lásky k Bohu, to konají ze sebelásky; dokonce i ve všem, co dělají pro druhé, neztrácívají z očí sami sebe. Bývají nám obvykle nakloněni, věrni a přátelští, když v tom spatřují svůj prospěch. Jak se tedy můžeme spoléhat na přízeň a přátelství lidí?

Druhá kapitola: Naše štěstí závisí na dokonalé odevzdanosti Bohu, jenž jediný musí vládnout v našem srdci

1. Naše opravdová velikost spočívá v tom, že se podřídíme Bohu. Závisíme na Bohu z trojího důvodu:

a) nemůžeme dostat existenci, leč od Něho;

b) nemůžeme si jinde obstarat prostředky, abychom dospěli k Němu, leč od Něho;

c) nemůžeme dostat vlastnictví svého cíle – svého svrchovaného dobra, leč od Něho.

Staří filosofové se tu mýlili, hledali totiž vlastní štěstí v sobě samých a v lidských věcech.

2. Není nikdo, leč Bůh, kdo má svrchované právo nad lidskými srdci. Tam nesahá panství mocných tohoto světa, ba ani samé církve. Všechno, co se odehrává v srdcích, vůbec na nich nezávisí. Pouze Bůh je jejich králem. Tam je opravdu Jeho království; opravdu tam zřizuje trůn své milosti; celá Jeho sláva spočívá v tomto vnitřním království.[14]

Naopak z naší strany spočívá dokonalost a štěstí v podřízenosti srdce této vládě Boha; a čím více bude naše srdce podrobeno Jemu, tím budeme dokonalejší a šťastnější.

3. Bůh se více stará o nadpřirozené řízení srdce, jemuž vládne, než o přirozenou vládu celého vesmíru a občanské vlády všech států. Nezáleží Mu na ničem víc než na srdci; je spokojen pouze tehdy, když vidí, že je podřízeno Jeho moci, když ho vlastní. Není totiž nic, co by mohlo uspokojit naše srdce, bez Něho je v něm taková prázdnota, že ji skutečně nic jiného než On nemůže naplnit.

4. Pán klade své radosti do hovoru s naším srdcem. Právě zde odpočívá, a je také pro nás středem našich srdcí – ta nemají hledat svůj pokoj nikde jinde než v Něm a myslet pouze na Něho.

Požehnaný je vnitřní život, který uskutečňuje, že pouze Bůh žije v srdcích a srdce nežijí pro nic jiného, než pro Něho a nemyslí na nic jiného než na Něho.

Blažený je život toho srdce, které Pán plně vlastní a jemuž vládne! Život odloučený od světa a skrytý v Bohu; život lásky a svaté svobody; život, který pobádá srdce, aby nacházelo v Božím království radost, pokoj, opravdová potěšení, slávu, velikost dobra a velikosti, které svět nemůže dát ani vzít.

5. My si představujeme, že oddá-li se někdo usebranosti a vnitřnímu životu, musí vést smutný a ubohý život. Ve skutečnosti je tomu naopak. Také zde na zemi štěstí spočívá ve vlastnění Pána, a čím více dokážeme zapřít sami sebe, abychom se spojili s Bohem, tím víc přestáváme být ubozí a stáváme se šťastnými. Avšak Bůh dokonce využívá naší nevědomosti a slabosti, aby nás jakoby strhnul na nějaký čas do omylů a ustavičných slabostí; je nezbytné, abychom se z toho ovšem vyprostili, abychom se stali hodni největšího možného dobra zde na zemi, což dopřává vidět plněji Boha, a těšit se z daru Jeho svaté přítomnosti, bez níž by i ti nejvznešenější serafíni byli nešťastní. Je nepochybně šťastná ona duše, která se udržuje bdělá k plnění Jeho příkazů tím, že neustále kontempluje Boha.

11 Nejde o „obsáhnutí“ (vlastnictví) Boha, čímž by se popřelo, že je „stále větší“ (nad naše úvahy o Něm); jde naopak jen o prosté vědomí Jeho přítomnosti.

12 V celém textu nepůjde v případě tvorů o bytosti jako osoby, ale jde o běžný název z ignaciánských exercicií pro vše stvořené; pro to, co nás oklopuje a s čím přicházíme do styku.

13 Nemíní se apriorní skepse vůči vztahům (které odpovídají trinitární dimenzi člověka, coby obrazu Božímu), ale jde o pohled na nepravdivost toho, co se rádo tváří jako „vztah“.

14 Tj. ve smyslu, že Boží království není z toho světa; nikoliv jako plod iniciativy jakéhosi hroužení se do vlastního „vnitřního“ světa, tedy z pouhého úsilí z naší strany.

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Obsah

Copyright

Tiráž

Hluboká důvěra v pohyb života – tvořivá přítomnost živého Boha

První princip: Pohled na život v celku

První kapitola: Pouze Bůh nás může učinit šťastnými

Druhá kapitola: Naše štěstí závisí na dokonalé odevzdanosti Bohu, jenž jediný musí vládnout v našem srdci

Druhý princip: O dokonalosti lze uvažovat všeobecně nebo v jednotlivostech

První část: Dokonalost všeobecně

První kapitola: První úkon duše, která usiluje o dokonalost

I. článek: V každé věci musíme hledat pouze Boha

II. článek: Nutnost zcela se zasvětit Bohu

III. článek: Prohnanost a předstírání vzdalují od Boha

Druhá kapitola: Hlavní prostředky k dokonalosti

I. článek: Svátosti jsou hlavními prostředky k dosažení dokonalosti

II. článek: Jak si počínat při umrtvování

Třetí kapitola: Cvičení ve ctnostech potřebnějších k dokonalosti

I. článek: Víra

II. článek: Jak se Bohu nelíbí, když Mu málo důvěřujeme, a jak nám to škodí

III. článek: Pokora

IV. článek: Milovat kříže

Druhá část: Dokonalost vlastní Tovaryšstvu Ježíšovu

První kapitola: V čem spočívá dokonalost vlastní Tovaryšstvu Ježíšovu

I. článek: Cíl a duch Tovaryšstva Ježíšova, prostředky k jejich dosažení

II. článek: Tovaryšstvo patří Ježíši Kristu jako svému Spasiteli

III. článek: Sv. Ignác – vzor dokonalosti Tovaryšstva

Druhá kapitola: Různé dispozice řeholníků k dokonalosti

Třetí kapitola: Důvody, jež nás zavazují starat se o svou dokonalost

I. článek: Touha po spáse

II. článek: Řád dobře usměrněné horlivosti

III. článek: Plody našich námah

IV. článek: Osoby, jež mají zájem o naši dokonalost

Čtvrtá kapitola: Prostředky dokonalosti vlastní našemu Tovaryšstvu

I. článek: V jakém smyslu se má v Tovaryšstvu dbát na praktickou modlitbu

II. článek: Poslušnost a přesné dodržování pravidel Tovaryšstva. Důvody, které pobádají k těmto ctnostem

Pátá kapitola: Horlivost o spásu a dokonalost bližního

I. článek: Proč máme být horliví

II. článek: Proč musíme podle vzoru sv. Ignáce používat vědomostí

III. článek: Které prostředky udržují vážnost a autoritu Tovaryšstva

Šestá kapitola: Různé rady, návrhy a doporučení

I. článek: Doporučení pro mladé řeholníky, kteří vycházejí z formace

II. článek: Doporučení otcům třetí probace pro dobu jejich formace

III. článek: Rady otcům třetího roku na konci jejich formace, aby svatě hájili zbytek svého života

IV. článek: Rady kazatelům

V. článek: Doporučení po různé úřady v Tovaryšstvu

Třetí princip: Čistota a bdělost srdce

První část: Čistota srdce

První kapitola: Její povaha a vlastnosti

I. článek: V čem spočívá čistota srdce

II. článek: Nutnost čistoty srdce

III. článek: V jakém pořadí je třeba provádět očistu srdce, a její různé stupně

Druhá kapitola: Od jakých věcí musíme očistit srdce

I. článek: Všední hříchy

II. článek: Vášně

III. článek: Dno pýchy, která je v nás

IV. článek: I nejmenší nedokonalosti se mají opravit

V. článek: Vzdát se svých náklonností vede ke svaté indiferenci

VI. článek: Pokyny, jak se chovat v milostech, a s jakou zdrženlivostí je máme přijímat

Třetí kapitola: Je nutno pečovat o čistotu srdce během činnosti

I. článek: Musí se jednat s čistým úmyslem

II. článek: Jen nadpřirozené zásady nás mají vést v činnosti

Čtvrtá kapitola: Příčiny, jež kazí srdce zevnitř

I. článek: Omyl a falešné zásady

II. článek: Nevědomost

Pátá kapitola: Příčiny, jež kazí srdce zvnějšku

I. článek: Velké škody páchají partikulární přátelství a důvěrnosti s osobami, jež jsou daleko od dokonalosti

II. článek: Chyby, kterým je třeba se v rozhovoru vyhnout

III. článek: O neužitečných návštěvách a rozhovorech

Druhá část: Péče o srdce

První kapitola: Její povaha

I. článek: Co to je péče o srdce a čím se liší od zpytování svědomí

II. článek: Je nutné bdít nad srdcem

Druhá kapitola: O potřebě bdělosti nad srdcem

I. článek: Jak provádět bdělost nad srdcem

II. článek: Užitečnost a výhody bdělosti nad srdcem

III. článek: Vnitřní usebranost: v čem spočívá a jak je jí zapotřebí

Čtvrtý princip: Poddajnost vedení Ducha Svatého

První kapitola: Povaha poddajnosti Duchu Svatému, který si nás vede

I. článek: V čem tato poddajnost spočívá?

II. článek: Prostředky k dosažení této poddajnosti

III. článek: Námitky proti tomuto učení o vedení Duchem Svatým

Druhá kapitola: Důvody, jež nás vedou k této poddajnosti

I. článek: Sama spása, i sama dokonalost, záleží na poddajnosti vůči milosti

II. článek: Je málo dokonalých duší, protože je málo těch, kteří se dávají vést Duchem Svatým

III. článek: Znamenitost milosti, jíž se neprávem vzpíráme

IV. článek: O Duchu Utěšiteli

Třetí kapitola: Dary Ducha Svatého – všeobecně

I. článek: Povaha darů Ducha Svatého

II. článek: Účinky darů Ducha Svatého

III. článek: Proč dary Ducha Svatého mívají v duších málo plodů

Čtvrtá kapitola: Jednotlivé dary Ducha Svatého

I. článek: Dar moudrosti

II. článek: Dar rozumu

III. článek: Dar vědění

IV. článek: Dar rady

V. článek: Dar zbožnosti

VI. článek: Dar statečnosti

VII. článek: Dar bázně Boží

Pátá kapitola: Plody Ducha Svatého

I. článek: Povaha darů Ducha Svatého

II. článek: Plody lásky, radosti a pokoje

III. článek: Plody trpělivosti a mírnosti

IV. článek: Plody dobrotivosti a laskavosti

V. článek: Plod velkomyslnosti

VI. článek: Plod víry

VII. článek: Plody skromnosti, ukázněnosti a čistoty

Šestá kapitola: Překážky, jež klade ďábel do cesty při ochotě dát se vést Duchem Svatým

I. článek: Jak ďábel zabraňuje našemu duchovnímu pokroku

II. článek: Různé lsti ďábla, aby nás oklamal

III. článek: Jak rozlišovat, kdy působí Bůh a kdy ďábel

IV. článek: Skryté iluze

V. článek: Jasné důkazy o tom, že je duše v iluzi

VI. článek: Co máme vždy hledat v popudech ke konání dobra

Pátý princip: Usebranost vnitřního života

První kapitola: Povaha a příčina vnitřního života

I. článek: V čem spočívá vnitřní život

II. článek: Jak napodobovat vnitřní život Boha

III. článek: Proč tak málo postupujeme ve vnitřním životě

Druhá kapitola: Důvody, jež nás vedou k vnitřnímu životu

I. článek: Nelze růst v dokonalosti, neoddáme-li se vnitřnímu životu

II. článek: Bez modlitby se nemohou plnit povinnosti stavu, ani přinášet plody ve službách

III. článek: Pokoj se najde pouze ve vnitřním životě; jeho nedostatek je příčinou každého neklidu

Třetí kapitola: Úkony vnitřního života

I. článek: Bdělost nad naším nitrem

II. článek: Jak je důležité umět spojovat vnitřní život s vnějšími zaměstnáními

III. článek: Vnější aktivitě se nemůžeme věnovat na základě prosazování vlastních přání

Čtvrtá kapitola: Rady pro vnitřní život

I. článek: Povinnost věnovat více péče vůli než rozumu

II. článek: Nejlepší způsob, jak v praxi uskutečňovat ctnost

III. článek: Cesta víry je pro dokonalost bezpečnější než smysly vnímatelné milosti

IV. článek: Rady duším, které Bůh vede po obyčejných cestách milosti

Šestý princip: Spojení s naším Pánem se dosáhne poznáním Jeho lásky a následováním

První část: Poznání našeho Pána

První kapitola: Tajemství Bohočlověka

I. článek: Vznešenost Vtělení

II. článek: Osoba Slova

III. článek: Proč se musel vtělit Boží Syn, a ne Otec nebo Duch Svatý

IV. článek: Proč se Boží Syn vtělil zplozením

Druhá kapitola: Vlastnosti Bohočlověka

I. článek: Jeho zmarnění

II. článek: Vztahy svatého lidství Ježíše Krista ke třem božským Osobám

III. článek: Tři koruny, které Ježíš Kristus dostal od Marie při Vtělení

IV. článek: Královská důstojnost Ježíše Krista

V. článek: Tři principy činnosti Ježíše Krista

Třetí kapitola: Různé životní stavy Ježíše Krista

I. článek: Dětství Ježíše Krista

II. článek: Skrytý život Ježíše Krista

III. článek: Oslavený život Ježíše Krista

IV. článek: Stav Ježíše Krista při Posledním soudu

Čtvrtá kapitola: Nejsvětější Panna Maria

I. článek: Velikost Panny

II. článek: Vztahy, jaké má Panna s Osobami Nejsvětější Trojice, nemůže mít žádný jiný tvor

III. článek: Mariina sláva při Vtělení

Druhá část: Láska k našemu Pánu

První kapitola: Důvody, proč milovat a uctívat našeho Pána pro Něho samého

I. článek: Důvody, proč uctívat našeho Pána

II. článek: Důvody, které nás přesvědčují, abychom milovali našeho Pána

Druhá kapitola: Praxe této božské lásky

I. článek: Afektivní láska

II. článek: Skutečná láska

Třetí kapitola: Důvody, proč milovat našeho Pána v Nejsvětější svátosti oltářní

I. článek: Divy eucharistie a svátostných způsob zvlášť

II. článek: Vynikající vlastnosti těla našeho Pána

III. článek: Eucharistická přítomnost našeho Pána nám přináší větší prospěch, než Jeho vnímatelná přítomnost mezi Židy

IV. článek: O spojení s naším Pánem v Nejsvětější svátosti

V. článek: Pocity při svatém přijímání

Třetí část: Napodobování našeho Pána

První kapitola: Důvody k následování našeho Pána

Druhá kapitola: Napodobovat našeho Pána v nelpění na žádném tvoru

Třetí kapitola: Následovat našeho Pána v Jeho chudobě

Čtvrtá kapitola: Následovat našeho Pána v Jeho čistotě

Pátá kapitola: Napodobovat našeho Pána v Jeho poslušnosti

Šestá kapitola: Napodobovat našeho Pána v Jeho pokoře

Sedmá kapitola: Následovat našeho Pána v Jeho vnitřním životě

Osmá kapitola: Jak je nám k dokonalosti potřebné tajemství Vtělení

Devátá kapitola: Praxe, jak uctívat trvalým způsobem Vtělené Slovo, nejsvětější Pannu a sv. Josefa

Sedmý princip: Řád a stupně duchovního života

První část: Muž modlitby

První kapitola: Modlitba všeobecně

I. článek: Jaký užitek pochází z toho, že je někdo člověkem modlitby

II. článek: Všeobecné pokyny pro mentální modlitbu

Druhá kapitola: Meditace

Třetí kapitola: Vroucí modlitba

Druhá část: Pojednání o mentální modlitbě podle třech stavů duchovního života

První kapitola: Rady o meditaci pro začátečníky

I. článek: Všeobecné zásady o modlitbě

II. článek: Praxe rozjímání, neboli diskurzivní modlitba

III. článek: Různé formy modlitby, aby se začátečníkům usnadnilo ji konat

Druhá kapitola: Rady k vroucí modlitbě pro pokročilé duše

I. článek: Modlitba poznání a lásky našeho Pána

II. článek: Meditace o naprosté důvěře v Boha a odevzdanosti do Jeho prozřetelnosti

III. článek: Jiný příklad meditace o důvěře v Boha

Třetí kapitola: Rady k modlitbě klidu nebo k Boží přítomnosti pro pokročilejší duše

I. článek: Modlitba klidu

II. článek: Různé stavy duše při modlitbě klidu

III. článek: Jak je možno s užitkem zaměstnat ducha v modlitbě klidu

IV. článek: Vyprahlost a neútěcha modlitby klidu

V. článek: Jak lze rozlišit pravou modlitbu klidu od falešné

VI. článek: Jak rozpoznat v nějaké duši povolání k modlitbě klidu a příslušné dispozice

VII. článek: Nejběžnější překážky modlitbě klidu

VIII. článek: Co hlavně napomáhá modlitbě klidu

Čtvrtá kapitola: Rady ke kontemplaci pro pokročilejší duše

I. článek: Dva druhy kontemplace

II. článek: Dar Boží přítomnosti – počátek kontemplace

III. článek: Výhody kontemplace

IV. článek: Kontemplace není proti apoštolskému životu, ba naopak je nutná

V. článek: Co to je kontemplace

VI. článek: Vlastnosti a účinky kontemplace

VII. článek: Rozmanitost při dělení stupňů kontemplace

VIII. článek: Jiné rozdělení stupňů kontemplace

IX. článek: Úsudek o rozdělení stupňů kontemplace

Dodatek

První kapitola: O dokonalosti všeobecně

I. článek: Důvody, které nás pobádají k dokonalosti

II. článek: V čem spočívá dokonalost a jaké dispozice se k ní vyžadují

III. článek: Praxe dokonalosti

Druhá kapitola: Čistota srdce

Třetí kapitola: V čem spočívá věrně sloužit Pánu

Čtvrtá kapitola: Důležité rady pro duchovní pokrok

Pátá kapitola: Pokora

Šestá kapitola: Svatá prostota

Sedmá kapitola: Různé třídy řeholníků, a co se stává předsudkem v některých dobrých komunitách

Osmá kapitola: Duch Tovaryšstva Ježíšova

Devátá kapitola: Boží království v duších

I. článek: V čem spočívá a jeho přednosti

II. článek: Jak Bůh vládne svému království

III. článek: Štěstí Božího království

IV. článek: Jak se může ustavit Boží království v našem nitru, čili o prostředcích, jak je máme v sobě podporovat