Současné otázky 57.

© Refugium Velehrad-Roma, s.r.o., Olomouc 2018

ISBN 978-80-7412-287-3 (tištěná kniha 2018)

ISBN 978-80-7412-390-0 (epub 2020)

ISBN 978-80-7412-391-7 (mobi 2020)

ISBN 978-80-7412-392-4 (pdf 2020)

Z italského originálu

La devozione alla Madre di Dio nelle Chiese orientali

přeložila Anna Lexmaulová

Odpovědný redaktor Pavel Ambros

Návrh obálky Tomáš Ježek

Sazbu písmem Liberation zhotovilo Refugium dtp

Vydalo nakladatelství Centra Aletti

Refugium Velehrad-Roma, s.r.o.

Křížkovského 4, 772 01 Olomouc

e-mail: refugium@refugium.cz

www.refugium.cz

jako svou 478. publikaci

Olomouc 2020

Cena 70 Kč (včetně DPH)

Tomáš Špidlík

Mariánská úcta v tradici křesťanského Východu

Bez ustání přednáší chválu tvé slávy

Blahoslavený, jenž se za úsvitu odebírá za tebou

a tluče na bránu tvého paláce.

Blahoslavený, na němž spočívá mocná síla tvé lásky

a bez ustání přednáší chválu tvé slávy.

Blahoslavený ten, kdo od svých rtů nikdy nevzdaluje tvé jméno

a jehož jazyk nepřestává oslavovat tvou velebnost.

Úryvek, pocházející ze spisu Mariina harfa, z etiopské básně Blahoslavenství, kterou na přání krále Zara Jakuba v 15. století složil Jiří Arménský[1], nám poslouží jako příklad krásy mariánské úcty, která je na Východě tak rozšířená. Spíše než tuto úctu obhájit je třeba ji vyložit. Často se klade otázka, čím to je, že se mariánská úcta na Východě tak široce rozvinula? Byla to snad „méně racionalistická“ mentalita východních národů, která upřednostnila to, co více mluví k srdci? Nebo to byly dějinné okolnosti, které v době po ikonoklasmu napomohly rozvinout úctu ke svatým? Nezapomínejme však na to, že konkrétní formy zbožnosti téměř vždy odpovídají vůdčímu rysu dané spirituality. Následující text se tedy přidrží tohoto postupu: naznačíme hlavní charakteristiky východní spirituality, jak se obecně uznávají, a povšimneme si, jak se zrcadlí v mariánské úctě.[2]

1 CERULLI, E., La letteratura etiopica. L’Oriente cristiano nell’unità delle sue tradizioni, Sansoni – Accademia, Firenze – Milano 1968, s. 114.

2 Srv. ŠPIDLÍK, T., La pietà mariana nella Chiesa orientale, in ANCILLI, E. (ed.), Maria, mistero di grazia, Pontificio Istituto di Spiritualità del Teresianum, Roma 1974, s. 270–286.

Ontologická svatost a boholidská spolupráce

Nejdůležitějším rysem východní spirituality je podle Pavla Evdokimova ontologická svatost.[3] Křesťanská dokonalost se nemůže zredukovat na morální či právní koncepty, ale spočívá v přítomnosti Ducha Svatého. Podle známé definice svatého Ireneje se duchovní člověk skládá ze tří konstitutivních prvků: těla, duše a Ducha.[4]

Právě přítomnost Ducha Svatého však předkládá obtíž: Není snad pro lidskou duši venkovním vlivem? Tak si to představovali falešní charismatici, zvaní messaliáni.[5] Proti nim učení církevních otců jasně stanovuje, že přítomnost Ducha v nás pochází od Boha, a proto Duch Svatý nezůstává vně, ale naopak vstupuje do srdce člověka, podobně „jako ve zdravém oku je schopnost vidět“ nebo „dar umění v umělci“, jak říká svatý Bazil.[6]

Duchovní život tedy spočívá v tom, že člověk a Duch Svatý tvoří společný princip spolupráce. Evdokimov píše: „Duch Svatý osobně sestupuje a aktivně působí v naší přirozenosti, stává se vnitřní skutečností lidské přirozenosti.“[7] Tak už svatý Jan Zlatoústý definoval duchovního člověka jako plného „energie Ducha“.[8]

Není pochyb, že klasickým příkladem duchovního života nahlíženého v tomto ontologickém rozměru je tajemství Božího mateřství, první a základní mariánské dogma. Duch Svatý přichází k Marii zvenčí, ale hned ji přetváří: ona „má mysl naplněnou Duchem Svatým“.[9] V jedné řecké homilii na svátek Zvěstování, která se připisuje Proklovi nebo Chrysippovi Kappadockému, čteme, že anděl přišel k Marii s pozdravem „Zdrávas, plná milosti!“ „Sotva byla tato slova vyřčena, tím, že byla slyšena, Duch Svatý vstoupil do neporušeného chrámu Panny, její mysl a všecky údy byly posvěceny.“[10]

Efezský koncil (431) definoval titul Bohorodička (Theotokos; Θεοτόκος). Tím dal nový popud k mariánské úctě na celém světě, ve stavbě chrámů, v liturgii, homiliích, mariánské poezii. A přesto hlavním tématem koncilu byla jednota Krista ve dvou přirozenostech. Diskuze byly obtížné a k definitivní formulaci dogmatu se došlo až později v Chalcedonu. Jediným úspěšným výsledkem Efezu byla definice Božího mateřství. Kristus je jeden ve svém původu z Boha a z lidí.

Svatý Lev Veliký hned pochopil velkou důležitost tohoto dogmatu pro křesťanský život, když stanovil analogii mezi narozením Spasitele a zrozením křesťana, mezi mateřstvím Marie a duchovním mateřstvím církve.[11]

Celá křesťanská dokonalost je boholidská. Evdokimov píše: „Slova z Kréda – Počal se z Ducha Svatého, narodil se z Marie Panny – znamenají pro církevní otce tajemství druhého zrození každého věřícího z víry a z Ducha Svatého. Víra každého věřícího má svůj kořen v úkonu Panny Marie, který má univerzální význam, v jejím Fiat. Svatý Jan Zlatoústý nazývá Zvěstování kořenem všech svátků, protože zahajuje novou epochu. Dějiny spásy tedy vyrůstají ze svého mariologického kořene a mariologie se tak ukazuje jako organická část kristologie. Stvořitelovu Fiat odpovídá Fiat jeho tvora.[12]

3 EVDOKIMOV, P., La novità dello Spirito, Ancora, Milano 1979, s. 7.

4 Srv. IRENEJ Z LYONU, Adversus haereses 5,9,1–12, in PG 7,1144–1145; HARVEY, W.W. (ed.), Sancti Irenaei episcopi Lugdunensis Libros quinque adversus haereses, II, Typis Academicis, Cantabrigiae 1857, s. 342–343; srv. ŠPIDLÍK, T., La Spiritualité de l’Orient Chrétien. Manuel systématique, OCA 206, Pontificium Institutum Orientalium Studiorum, Roma 1969, s. 30; česky Spiritualita křesťanského Východu. Systematická příručka, Refugium, Velehrad 2002, s. 46.

5 HAUSHERR, I., L’erreur fondamentale et la logique du messalianisme, in OCP, 1 (1935), s. 169n; Études de spiritualité orientale, OCA 183, Pontificium Institutum Orientalium Studiorum, Roma 1969, s. 68n.

6 BAZIL VELIKÝ, De Spiritu Sancto, 26, in PG 32,180; francouzsky Sur le Saint-Esprit, SC 17, Cerf, Paris 1947, s. 226.

7 EVDOKIMOV, P., L’Esprit Saint et l’Église d’après la tradition liturgique, in L’Esprit Saint et l’Église, l’avenir de l’œcuménisme, Fayard, Paris 1969, s. 98.

8 JAN ZLATOÚSTÝ, Homiliae de prophetiarum obscuritate, 2,5, in PG 56,183a.

9 CYRIL ALEXANDRIJSKÝ, In Aggaeum prophetam, 2,21–23 (XIX), in PG 71,1060c.

10 ŘEHOŘ DIVOTVŮRCE, Homiliae quatuor. II. In Annuntiatione sanctae Virginis Mariae, in PG 10,1164b.

11 LEV VELIKÝ, Sermo, 26,2, in CHAVASSE, A. (ed.), Sancti Leonis Magni romani pontificis tractatus septem et nonaginta, I, CCL 138, Brepols, Turnholti 1973, s. 126.

12 Srv. EVDOKIMOV, P., L’Orthodoxie, Delachaux et Niestlé, Neuchâtel – Paris 1959, s. 150.

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Celá kniha k zakoupení na www.refugium.cz

Modlitba Tomáše Špidlíka k Panně Marii, Matce Jednoty

Brány milosrdenství otevři nám, Neposkvrněná Panno Maria, Matko Krásného milování a Matko Jednoty, a čisté vody tvého slitování nechť omyjí naše viny!

Z tebe se věčný Syn věčného Otce narodil na tuto zemi, u tebe, Matko, se my, synové země, zrodíme pro nebe. Dej nám vyrůstat v pravdě a v lásce, v lidi dokonalé podle míry plnosti Kristovy. Odvrať od nás záplavu zlých myšlenek, žádostí a hříchů, abychom jako vinná ratolest na kmeni Spasitelově přinášeli hojný užitek, podíl na slávě, kterou dal Otec svému Synu, a všichni abychom byli jedno. Splní se tak poslední odkaz, který nám dal Ježíš. Učiň z nás lidi nové, kteří svlékli člověka starého a oblékli Krista, kteří spějí velkými kroky k nebeské vlasti, kde trůníš ty, nanebevzatá Královno! Tvému nejčistšímu Srdci se dnes zasvěcujeme, sjednoť nás se Srdcem Ježíšovým, stánkem Nejvyššího, abychom zachváceni Božím ohněm milovali ne ústy, ale skutkem v pravdě. Naše Paní a naše Matko, pamatuj, že jsme ode dneška tvoji. Pohleď, kolik tvých dětí trhá mystické Tělo církve, kolik našich bratří a sester bloudí a kolik nenávidí, kolik zaslepených vášněmi, svedených, kolik chudých a pronásledovaných. Pošli hodné dělníky na žeň Beránka, který snímá hříchy světa, ať se rozjasní Boží tvář a pokoj a jednota, kterou není schopen dát svět, zavládne mezi námi, v rodinách, v národech, v církvi. Ať se obnoví tvářnost země. Vždyť jenom ty jsi naše naděje, spolu s anděly a svatými, našimi nebeskými zastánci.

Maria, Matko žádoucí, tys Královnou všemohoucí, pros za nás, za křesťany, svého Syna, Hospodina. Kyrie eleison!

Tomáš Špidlík, jezuita, kardinál, teolog nerozdělené církve, starec. Narodil se 17. 12. 1919 v Boskovicích, studoval filosofii a teologii na různých evropských univerzitách. Od roku 1955 vyučoval patristickou a východní spirituální teologii na Papežském východním institutu, později na Papežské univerzitě Gregoriana a na dalších univerzitách. Od roku 1991 žil a pracoval v římském Centru Aletti. V říjnu roku 2003 byl za své zásluhy o studium a službu pro jednotu křesťanů a za své nasazení ve službě církvi jmenován kardinálem. Zemřel 16. 4. 2010 v Římě a je pochován ve velehradské bazilice.